ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2-а-41                                                                    Головуючий у 1 інстанції: Черненко В.О.
                                                                       Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 листопада 2023 року                                                                                  м. Київ
    Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до        сектора служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про зняття з реєстрації з квартири, що належить на праві власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до сектора служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про зняття з реєстрації з квартири, що належить на праві власності.
Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2008 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано сектор служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського РВ УМВС зняти з реєстрації ОСОБА_3 , 1967 року народження та ОСОБА_4 , 1987 року народження, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково виніс постанову у справі з порушенням юрисдикції адміністративного суду (порушенням підсудності), а тому, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, провадження у справі - закриттю.
17 листопада 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Городищенського сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області надійшла заява, в якій повідомляє про неможливість прибуття представника міграційної служби, рішення у справі покладає на розсуд суду.
20 листопада 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Також, 24 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, також, просить відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобов`язати сектор служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського РВ УМВС зняти з реєстрації ОСОБА_3 , 1967 року народження та ОСОБА_4 , 1987 року народження, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Судом першої інстанції зазначено, що, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . 17.02.2004 року було розірвано його шлюб з ОСОБА_3 . Після розлучення він залишився проживати в квартирі з донькою ОСОБА_5 , 1988 року народження, а його колишня дружина ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_4 , 1987 року народження, виїхали з квартири, не повідомивши про своє місце проживання, але своєї реєстрації не змінили. Позивач зазначив, що він не має можливості отримувати субсидію, використовувати належні йому пільги по сплаті коштів за електро- та газопостачання, за комунальні послуги. Дана обставина змусила його звернутися до сектору служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського РВ УМВС в Черкаській області з клопотанням про зміну місця реєстрації колишньої дружини та дочки, але він одержав відмову.
Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції, вирішуючи зазначений спір по суті, виходив з того, що даний спір віднесений до адміністративної юрисдикції.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно пунктів 1-2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Положеннями пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З наведеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.
Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.
Колегія суддів зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №824/1115/18-а вказала наступне: «…Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин».
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 804/6395/17 зазначив наступне: «…визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом з метою зобов`язання сектору служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського РВ УМВС зняти з реєстрації ОСОБА_3 , 1967 року народження та ОСОБА_4 , 1987 року народження, зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що він не має можливості отримувати субсидію, використовувати належні йому пільги по сплаті коштів за електро- та газопостачання, за комунальні послуги. Дана обставина змусила його звернутися до сектору служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського РВ УМВС в Черкаській області з клопотанням про зміну місця реєстрації колишньої дружини та дочки, але він одержав відмову.
Водночас, в апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 вказує, що є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що, з урахуванням змін до Сімейного кодексу України, правовий режим приватизованого житла змінювався. Вважає, що в певні періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.
Колегія суддів зазначає, що попри наявність у цьому спорі суб`єкта владних повноважень і обрання позивачем способу захисту порушеного права, що притаманний адміністративному судочинству, дійсний предмет позову перебуває у приватноправовій площині.
Суть і характер описаних спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, зміст позовних вимог і механізми (засоби) їхнього задоволення в своїй сукупності дають підстави стверджувати, що вимоги позивача спрямовані на усунення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно пункту 10 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, оскільки в цьому випадку існує спір про майнове право, а саме: про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із права власності та права на житло.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 260/1539/19
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства.
Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів дійшла висновку що, у відповідності до ч.1 ст. 319 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.
Керуючись ст.ст. 229, 238, 239, 241, 242, 243, 308, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Городищенського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2008 року скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до сектора служби громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Городищенського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про зняття з реєстрації з квартири, що належить на праві власності - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.  

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                 Аліменко В.О.

                                                                                                  Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2023 р.