П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 490/1341/23	

Перша інстанція: суддя Черенкова Н.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

секретар – Цибульська Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2023 у справі № 490/1341/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,–

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАС № 6536570 від 12.02.2023;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2023 інспектор лейтенант поліції 1 батальйону 8 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Чиж Павло Павлович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АС № 6536570. відповідно до якої прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 , адміністративне стягнення, передбачене частиною 1 статті 121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.
Позивач вказує, що 12.02.2023 рухався на транспортному засобі MERCEDES-BENZ GLS400 номерний знак НОМЕР_1 з міста Миколаєва до міста Одеса по автодорозі М14 При в`їзді у місто Одеса, приблизно о 17:00, на блокпосту (21 км автодороги М14 Одеса Мелітополь) був зупинений військовослужбовцем ЗСУ. Військовослужбовець попросив позивача пред`явити документи, що посвідчують його особу. Позивач пред`явив військовослужбовцю свої документи у мобільному телефоні у застосунку (ДІЯ). Військовослужбовець попросив позивача прийняти вправо, зупинитись та зачекати. Оскільки в Україні діє військовий стан, позивач підкорився вимозі військового прийняв вправо, заглушив двигун автомобіля та став чекати його повернення. Через декілька хвилин до автомобілю у якому знаходився позивач підійшов той же військовий з поліцейським. Не називаючи причини для зупинки, не представившись, поліцейський зажадав від позивача передачі йому водійського посвідчення та документів на автомобіль. Підкорюючись вимозі поліцейського позивач передав поліцейському ОСОБА_2 водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Поліцейський ОСОБА_2 на власному телефоні показав позивачу фотографію номерного знака автомобіля, яким керував позивач вказавши, що номерний знак заклеєний плівкою. Фотографія, яку показував поліцейський була поганої якості. Коли саме поліцейський робив цю фотографію і яким чином вона з`явилася у його телефоні поліцейський ОСОБА_2 не пояснив. Після цього, поліцейський ОСОБА_2 не пред`являючи доказів вчинення правопорушення, не надавши можливості скористатись правничою допомогою, без проведення розгляду адміністративної справи вручив позивачу постанову серії ЕАС № 6536570 про порушення п. 30.2 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення. передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Позивач ознайомився з врученою йому постановою, вийшов з автомобіля та на свій власний телефон зробив фотографію номерного знака автомобіля НОМЕР_1 . На фотографії зробленій телефоном номерний знак відображається чітко визначаються буквено- числова комбінація номерного знака, який незабруднений і нічим не заклеєний Працівниками поліції не було задокументовано факт порушення водієм ОСОБА_1 таких положень Правил дорожнього руху, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.
З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи, винесена з порушенням вимог чинного процесуального законодавства та підлягає скасуванню.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зокрема зазначено, що факт заклеєння номерного знака світловідбиваючою плівкою на автомобілі «MERSEDES-BENZ GLS400» номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується фотознімком та відеозаписами з портативного відеореєстратора поліцейських, які додані до відзиву. Також, як зазначає представник відповідача, Інспектор Чиж П.П. мав всі законні підстави для розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні, необґрунтовані та не підкріплені нормами законодавства. Відповідач вважає, що позивач таким чином намагається уникнути встановленої законом відповідальності, а тому просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позов без задоволення.
Представник позивача надав до суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій заперечує викладені відповідачем обставини розгляду справи, оскільки вони не підтверджуються наданим відеозаписом з ID реєстратора 474569 поліцейського Чиж П.П. та є суб`єктивною думкою, припущенням відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Центральний районний суд м. Миколаєва рішенням від 18.08.2023 у справі № 490/1341/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6536570 від 12.02.2023 задовольнив частково.
Скасував постанову серії ЕАС № 6536570 від 12.02.2023 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. та судовий збір у сумі 536,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції не враховано, що факт заклеєння номерного знака світловідбиваючою плівкою на автомобілі позивача підтверджується фотознімком та відеозаписами з портативного відеореєстратора поліцейських та фотознімком зробленим з мобільного телефону інспектора поліції ОСОБА_2 ;
- суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що положення статті ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, які встановлюють відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими) ставляться у залежність до можливості ідентифікації такого номерного знака з відстані 20 метрів, оскільки, умова щодо можливості такої ідентифікації номерного знака транспортного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 121- КУпАП, встановлена лише для забруднених номерних знаків і є частиною іншої, окремої, об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні довідки про доставку повістки про виклик до апеляційного суду до електронного кабінету апелянта та представника позивача в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» (а.с. 135, 156).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.
Згідно з ч. 10 ст. 126 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.
Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.02.2023 інспектором 1 батальйону 8 роти Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом Чиж П.П. винесено постанову серії ЕАС № 6536570, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190,00 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною1 статті 121-3 КУпАП.
Відповідно до оскаржуваної постанови 12.02.2023 о 16:53:23 год. в Одеська обл., на дорозі М14 Одеса-Мелітополь, 21 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MERSEDES-BENZ GLS400» номерний знак НОМЕР_1 , керував з номерним знаком, що був заклеєний стороннім предметом, а саме світловідбиваючою плівкою, що не відповідає вимогам ДСТУ, чим порушив п. 2.9. в) ПДР - керування водієм т/з з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів. Частина 1 статті 121-3 КУпАП.
Не погоджуючись із зазначеною постановою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 2.9 «в» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Отже, як зазначив суд першої інстанції, належним доказом доведення правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт того, що плівка перешкоджає чи ускладнює ідентифікацію символів номерного знака.
Також, за результатами аналізу наданого відповідачем відеозапису, суд першої інстанції зазначив, що замірів щодо дійсної видимості символів номерного знака автомобіля позивача працівниками поліції не проводилось.
При цьому з дослідженого відеозапису з відеореєстратора нагрудного ID реєстратора 474569 судом першої інстанції встановлено, що на номерному знака транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 візуально не вбачається світловідбивної плівки, яка б перешкоджала ідентифікації символів номерного знака автомобіля та не дозволяла б ідентифікацію символів номерного знака, а на самому номерному знака чітко видно буквено-числову комбінацію, як того вимагають стандарти ДСТУ та законодавство. Отже, предметів, що закривають номер або додаткових позначень на ньому - не зафіксовано.
Крім того суд першої інстанції визнав неналежним доказом фото номерного знака транспортного засобу позивача, оскільки жодною нормою матеріального права не передбачено застосування працівником патрульної поліції мобільного телефону для фіксації факту порушення Правил дорожнього руху, оскільки така зйомка може робитись лише на пристрій, який закріплений на однострій, у/на службових транспортних засобах або встановлений стаціонарно.
Водночас, щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд, виходячи з критерію пропорційності зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити в загальному розмірі 2 000,00 грн.
Колегія суддів погоджується по суті з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі ПДР України).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП встановлено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 30.2 ПДР встановлені вимоги до номерних знаків транспортних засобів.
За приписами п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, 12.02.2023 інспектором 1 батальйону 8 роти Управління патрульної поліції в Одеській області старшим лейтенантом Чиж П.П. винесено постанову серії ЕАС № 6536570, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190,00 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною1 статті 121-3 КУпАП.
Відповідно до оскаржуваної постанови 12.02.2023 о 16:53:23 год. в Одеській обл., на дорозі М14 Одеса-Мелітополь, 21 км, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «MERSEDES-BENZ GLS400» номерний знак НОМЕР_1 , керував з номерним знаком, що був заклеєний стороннім предметом, а саме світловідбиваючою плівкою, що не відповідає вимогам ДСТУ, чим порушив п. 2.9. «в» ПДР - керування водієм т/з з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1-2 с. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, надаючи оцінку доказам у справі про адміністративне правопорушення, виснував, що приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.    
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Як вбачається за матеріалів справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано, зокрема, компакт-диск з відеозаписом з місця події, а також фотознімок номерного знака транспортного засобу позивача (а.с. 65, 75).
Проте, оскаржувана постанова не містить посилання на технічні засоби, за допомогою яких працівниками поліції було здійснено відеозапис з місця події та фотознімок номерного знаку транспортного засобу.
З огляду на наведене, в розумінні положень ст. ст. 73, 74 КАС України вищевказані докази не є належними та допустимими доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.
Водночас відповідачем не долучено до матеріалів справи інших доказів на підтвердження вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови, наявність підстав для її скасування та закриття провадження у справі.
Відтак доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що факт заклеєння номерного знака світловідбиваючою плівкою на автомобілі позивача підтверджується фотознімком та відеозаписами з портативного відеореєстратора поліцейських та фотознімком, які наявні в матеріалах справи, на думку колегії суддів є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що положення статті ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, які встановлюють відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими) ставляться у залежність до можливості ідентифікації такого номерного знака з відстані 20 метрів, оскільки, умова щодо можливості такої ідентифікації номерного знака транспортного засобу, відповідно до положень ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, встановлена лише для забруднених номерних знаків і є частиною іншої, окремої, об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до вимог п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП встановлено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 30.2 ПДР встановлені вимоги до номерних знаків транспортних засобів.
За приписами п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що керування транспортним засобом з номерним знаком закритим будь-якими предметами (в тому числі прозорими), які ускладнюють його ідентифікацію, є самостійним складом адміністративного правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та не ставиться у залежність до можливості ідентифікації такого номерного знака з відстані 20 метрів. Вказана умова поширюється на номерні знаки, які є забрудненими.
Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, в мотивувальній частині суд першої інстанції помилково виснував про те, що пунктом 2.9 «в» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Однак, колегія суддів зазначає, що зазначені висновки суду першої інстанції не спростовують правильності рішення суду по суті, а відтак не можуть бути самостійною підставою для його скасування.
Інші доводи апеляційної скарги, яким надана оцінка в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2023 у справі № 490/1341/23 – залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.08.2023 у справі № 490/1341/23 - залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк