ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 листопада 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/5557/23 
Номер провадження 22-ц/816/1648/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,   Управління патрульної поліції в Сумській області,    Головне управління державної податкової служби у Сумській області,   Комунальне підприємство «Міськводоканал» Сумської міської ради, Акціонерне товариство «Приватбанк»,
треті особи: відділ примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції  (м. Суми), приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Юморанова Валентина Михайлівна,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 
на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 серпня  2023 року в складі судді Бичкова І. Г., постановленої у м. Суми, -

                                                   у с т а н о в и в:

У квітні  2023  року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління патрульної поліції в Сумській області, Головного управління державної податкової служби у Сумській області, Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради та Акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання квартири та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частку цього нерухомого майна, визнання недійсними договорів дарування квартири та земельної ділянки, визнання недійсними спадкових договорів та зняття арешту з майна.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2023 року позов ОСОБА_4 визнано неподаним та повернуто заявнику.
Постановою Сумського апеляційного суду від 06 липня  2023 року ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2023 року було скасовано, справу було передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
31 липня  2023 року до Ковпаківського районного суду м. Суми  надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду,  в якому  звернуто увагу на те, що  подання вказаного позову є зловживанням позивачем права на звернення до суду з метою перешкодити виконанню судових рішень про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 , а саме: з колишньої дружини позивача, заборгованості за судовими рішеннями.  Він наголошує на тому, що позов має очевидно, явно штучний характер.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 серпня  2023 року вказану   позовну заяву ОСОБА_4   повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану  ухвалу суду та  направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Доводи апеляційної скарги  мотивовані  тим, що  суддя послався  на підстави  для повернення позовної заяви, не передбачені  процесуальним законодавством, а саме  ст. 185  ЦПК України.
Не погоджується з висновком суду  про наявність підстав для залишення без розгляду на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України  та, що з його сторони  має місце  зловживання  процесуальними правами. Вважає, що суддя  вдався  до оцінки доказів та фактично  висловив свою позицію по справі про  безпідставність заявлених  ним позовних вимог та зробив передчасний висновок про відсутність спору,  таким чином  оскаржувана ухвала обмежила  йому  доступ до правосуддя.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить ухвалу суду залишити без змін.
На підставі ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачу (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст.  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1  ст.  5 ЦПК України).
Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.
Згідно з п. 6 ч.1  ст.  3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст.  13 ЦК України).
Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.  44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:  подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;  подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (п. 2, 3, 4  ч. 2  ст.  44 ЦПК України).
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.
При цьому наведений у ч.2  с.  44  ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.
Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20).
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вважав,  що позов  ОСОБА_1   направлений на недопущення звернення стягнення на майно  боржниці  ОСОБА_2 та перешкоджання  виконанню  рішення суду  в цивільній справі,  що  є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є підставою для повернення позову.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої з огляду на наступне.
Так, ч.1  ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1   ст.  16 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом  про визнання квартири та земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частку цього нерухомого майна, визнання недійсними договорів дарування квартири та земельної ділянки, визнання недійсними спадкових договорів та зняття арешту з майна.
Отже, ОСОБА_1   звернувшись до суду із вказаним позовом, скористався своїми процесуальними правами, наданим йому ЦПК України.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті.
За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_1   відсутня недобросовісна поведінка та зловживанням своїми процесуальними правами, що відповідно до ст. 44 ЦПК України може бути підставою для повернення  позову.
Поряд  з цим, суд першої інстанції, фактично вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.  Зокрема,  йдеться  про   посилання на умови  договорів  дарування квартири та земельної  ділянки, на тривале  незастосування позивачем  заходів  щодо  вирішення майнових  питань після набрання судовим рішенням законної сили і таке інше.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та з`ясування всіх обставин у справі (ст.  2 ЦПК України).
Розгляд і вирішення справ здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.  Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для   повернення позовної заяви позивачу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає висновок  суду першої інстанції, що дії ОСОБА_1 , які пов`язані з поданням позову, свідчать про зловживання останнім своїми процесуальними правами є помилковим, оскільки  не відповідає  фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  задовольняє, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 серпня  2023 року скасовує та направляє  справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Ковпаківського районного суду м. Суми від  01 серпня  2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов