УХВАЛА
 
01 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 754/4144/22
провадження № 61-15474ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - П`ята Київська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,  
 
ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 рокув указаній справі. 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та підставою касаційного оскарження, зокрема, зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що                     судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких                   подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у                       постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у                       справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16).
 
Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам.
 
Заявник узагальнено посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та посилається на постанови Верховного Суду, однак вказані посилання не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як підстава касаційного оскарження, оскільки касаційна скарга не містять посилань на те, яку саме норму права неправильно застосував суд апеляційної інстанції, не конкретизує який саме висновок щодо застосування норми права, застосованої апеляційним судом та в яких подібних правовідносинах, не було враховано в оскаржуваному рішенні, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
 
Отже, заявник не в повній мірі виконав вимоги пункту 1 частини другої статті                 389 ЦПК України, оскільки посилаючись на правові висновки Верховного Суду, не вказує, з застосуванням судом апеляційної інстанції яких норм права він не погоджується. 
Для усунення вказаного недоліку заявнику слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи з врахуванням вимог цієї ухвали щодо повноти зазначення підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                   Є. В. Петров