П О С Т А Н О В А
                                 І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 753/3829/23
Провадження: № 33/824/2264/2023
                                       
Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т. О., 
секретар Сакалош Б. В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Братищенка Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1  
на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року, винесену під головуванням судді Скуби А. В., 
про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді в.о. директора Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП ,
 
в с т а н о в и л а :
 
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень пов`язаних із корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, на піставі ст. 36 КУпАП призначено ОСОБА_1 остаточне стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення, у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. 
Стягнено з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.  
Не погодившись із  таким судовим рішенням, адвокат Братищенко Ю.О. в інтересах  ОСОБА_1 17 квітня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року та закрити провадження у справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в.о. директора КП «Житло-сервіс» ОСОБА_1 не видавав наказ про преміювання працівників, у тому числі себе, за зразкове виконання трудових обов`язків, як це зазначено в протоколах, ним не оцінювалась робота на предмет зразковості, а премія була виплачена всім працівникам, які відпрацювали повний робочий місяць і не мали дисциплінарних стягнень. Відмічав, що   ОСОБА_1 не був ініціатором питання про виплату премій, а виконав лише обов`язки, визначені Статутом підприємства, та умовами колективного договору, як в.о. директора КП «Житло-сервіс», і ввів в дію рішення трудового колективу про одноразове преміювання працівників, що, на його думку, свідчить про відсутність приватного інтересу ОСОБА_1 .
Вислухавши пояснення адвоката Гудзери Т.С. в інтересах  ОСОБА_1 та прокурора Кузьо Н.В., дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходжу висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого             ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП правопорушення,  суд посилався на дані, відображені у протоколах про адміністративне правопорушення, та встановлені обставини, відповідно до яких ініціативи щодо виплати одноразових премій як у жовтні, так і у грудні 2022 року виходили саме від ОСОБА_1 , який у обох випадках звертався до профспілкового комітету із проханням погодити одноразові премії та їх конкретний розмір.
З таким висновком  суду першої інстанції погоджується й  суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Згідно з Приміткою до статті 172-7 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону №1700-VII.
ОСОБА_1 , будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону № 1700-VІІ та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Посадові особи, які є суб`єктами Закону, мають обов`язки, визначені статтею                 28 Закону України «Про запобігання корупції», якою передбачено,   що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
При цьому, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особи, і кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, слід встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:
1) наявність у особи факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;
2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;
3) наявність повноважень на прийняття рішення/вчинення чи не вчинення дій;
4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість, прийняття рішень або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.
Отже, обов`язковою ознакою конфлікту інтересів є наявність суперечностей між особистими інтересами та службовими повноваженнями особи, які можуть вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.
Такий вплив може бути у разі наявності в особи дискреційних повноважень (коли особа може вибирати з декількох варіантів рішень чи дій той, який вважає найбільш прийнятним за відповідних обставин).
Враховуючи вищевикладене, у ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, а саме суперечність між його особистим приватним інтересом у вигляді прагнення забезпечення власного матеріального достатку через призначення премії, та його службовими повноваженнями, як в.о. директора підприємства, наявність якого впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.
Дискреційний характер повноважень в.о. директора підприємства при вирішенні питання щодо нарахування премії і права на її отримання працівниками, шляхом видання та підписання відповідного наказу, зумовлений можливістю тільки ним приймати остаточне рішення щодо встановлення премій, що свідчить про наявність впливу вказаної суперечності на об`єктивність прийняття  ОСОБА_1 відповідних рішень.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактично рішення про призначення премій було прийнято профспілковим комітетом є безпідставними, оскільки саме                    ОСОБА_1 , як в.о. директором КП з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», було ініційовано питання щодо виплати премій працівникам, надано профспілковому комітету відповідний список працівників, до якого входив і він сам,                   ОСОБА_1 , а в подальшому ним, ОСОБА_1 , було підписано наказ про виплату премій працівникам за вказаним списком, в тому числі і собі, ОСОБА_1 .
Доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваного судового рішення та спростовували його висновки, захисником ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи наведено не було.
Підсумовуючи викладене,  вважаю, що доводи скаржника не спростовують наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини, а тому, висновок суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, відповідальність за які передбачена ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, є правильним, а відтак підстави для скасування постанови Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу адвоката Братищенка Юрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            Т.О. Невідома