ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7924/23 Справа № 178/1808/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябого Б.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року                                                         
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року у цивільній справі за позовом Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області, діючої в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Жовтоводська окружна прокуратура Дніпропетровської області звернулась до суду із зазначеним позовом, разом із яким подала заяву про його забезпечення. 
В обґрунтування заяви посилалась на те, що у 2005 році громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 8,8500 га, кадастровий номер 1222085000:01:002:0026 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на спірну земельну ділянку шляхом її конфіскації.
Враховуючи наведене з метою забезпечення реальної можливості виконання рішення суду у цій справі, вважав за необхідне накласти арешт на земельну ділянку площею 8,8500 га, кадастровий номер 1222085000:01:002:0026; заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, а також заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та будь-яким іншим особам у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на вищезазначене спірне нерухоме майно.
Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову.
В апеляційній скарзі представник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити їх заяву про забезпечення позову; стягнути на їх користь судовий збір. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Зокрема з посиланням на доводи, аналогічні викладеним в заяві про забезпечення позову, зазначала, що таке забезпечення гарантує безперешкодне виконання рішення та попередить відчуження спірної земельної ділянки третіми особами. Вважає зазначені заходи забезпечення позову співмірними, належними, ефективними та такими, що гарантують можливість реального відновлення порушених прав та інтересів держави.
В судове засідання з`явився представник Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області –прокурор Ємельянов В.А.. 
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову, зазначений прокуратурою, не співмірний з заявленими вимогами, оскільки заборона вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на вищезазначене спірне нерухоме майно не є передумовою, направленою на можливість виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Проте такий висновок не відповідає нормам процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.
Пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Тлумачення статей 152, 153 ЦПК України свідчить, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 та у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17
Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.
Однак, колегія суддів зазначає, що поняття арешту майна, про застосування якого зазначено заявником у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції предметом позову у даній справі є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка земельну ділянку площею 8,8500 га, кадастровий номер 1222085000:01:002:0026 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, прокуратура виклала обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_1 , яка на підставі ст.145 ЗК України не може перебувати у її власності.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не установлює прав та обов`язків сторін, а лише на підставі викладених обставин і наявних доказів, переконавшись, що поза розумним сумнівом дійсно є підстави уважати про наявність спору, застосовує заходи забезпечення позову.
Однак судом першої інстанції зазначені вимоги не дотримані.
Як зазначалось вище умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи 
оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Враховуючи обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень власника майна в його правах, колегія суддів приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню іншим особам нерухомого майна, а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1222085000:01:002:0026, площею 8,8500 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Зазначений спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами щодо необхідності застосування заходів забезпечення, які випливають з фактичних обставин справи та свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову. 
Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень титульного власника в його правах, а тому вважає, що є всі підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
За таких обставин, апеляційна скарга представника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.
Ухвалу  Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року скасувати.
Заяву Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити державним реєстраторам та будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню іншим особам нерухомого майна, а саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1222085000:01:002:0026, площею 8,8500 га, із цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва.
В іншій частині заяви відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

Судді: