Номер провадження: 22-ц/813/7341/23 
Справа № 947/7150/23
Головуючий у першій інстанції   Куриленко О.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2023 року, постановленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, -
в с т а н о в и в:
У березні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-20» (далі ЖБК «Жовтневий-20») про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, в якому просила стягнути з ЖБК «Жовтневий-20» на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 30701,24 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 34899,64 грн.
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що наказом № 1 від 01 січня 2016 року її було прийнято на роботу бухгалтером в ЖБК «Жовтневий-20».
У зв`язку із затвердженням Указу Президента України «Про запровадження воєнного стану в Україні № 64/2022» в ЖБК було введено дистанційну роботу та всі обов`язки працівники виконували дистанційно.
Позивачка вважає, що вона має право на отримання невиплаченої заробітної плати за вересень - грудень 2022 року в сумі 30 701,24 грн. та компенсацію відпустки за січень-серпень 2022 року в сумі 4 198,40 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
14 червня 2023 року адвокат Губська Х.Ю., представник ЖБК «Жовтневий-20» звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Жовтневий-20» судові витрати у розмірі 10 924 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що рішенням суду від 12.06.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1  до ЖБК «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати було відмовлено в повному обсязі, однак в рішенні суду не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які сторона відповідача понесла, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані з прибуттям до судового засідання та інші.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2023 року заява представника ЖБК «Жовтневий-20» Губської Х.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволена.
Ухвалено додаткове рішення у справі № 947/7150/23 за позовом ОСОБА_1 до ЖБК «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ЖБК «Жовтневий-20» судові витрати у розмірі 10 924 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити у задоволені заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її клопотання про відкладення розгляду заяви та ухвалив додаткове рішення за її відсутністю.
Також ОСОБА_1 зазначила, що суд не врахував обґрунтованість, пропорційність та розумність судових витрат до предмета спору. 
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у березні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовомдо ЖБК «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, в якому просила стягнути з ЖБК «Жовтневий-20» на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 30701,24 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 34899,64 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.
14 червня 2023 року адвокат Губська Х.Ю., представник ЖБК «Жовтневий-20» звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Жовтневий-20» судові витрати у розмірі 10 924 грн.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2023 року заява представника ЖБК «Жовтневий-20» Губської Х.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволена.
Ухвалено додаткове рішення у справі № 947/7150/23 за позовом ОСОБА_1 до ЖБК «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ЖБК «Жовтневий-20» судові витрати у розмірі 10 924 грн.
Задовольняючи заяву представника відповідача ЖБК «Жовтневий-20» про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості понесених ЖБК «Жовтневий-20» судових витрат у сумі 10 924 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України.
Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Положенням ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.
Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу до суду не зверталася.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2023 року між адвокатським об`єднанням «Губський та партнери», в особі тимчасово виконуючої обов`язки керуючого партнера Губської Х.Ю., яка діє на підставі Статуту, далі - адвокатське об`єднання, з однієї сторони та ЖБК «Жовтневий-20», в особі голови правління Сивця О.І., що діє на підставі статуту, було укладено Договір про надання правової допомоги № 604.
Згідно з додатковою угодою № 1 відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги № 604 від 23.03.2023 року сторони погодили, що гонорар адвокатського об`єднання за надання правової допомоги по справі № 947/7150/23 за позовом ОСОБА_1 до ЖБК «Жовтневий-20» про стягнення заборгованості невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає: відзив на позовну заяву - 6000 грн., участь у судовому засіданні - 1600 грн., клопотання про долучення доказів по справі - 600 грн., заява про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання щодо розподілу судових витрат - 1124 грн.
Додатковою угодою № 2 відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги № 604 від 23.03.2023 року сторони погодили - здійснити перенесення оплати за рахунком № 35 від 26.04.2023 року за участь у судовому засіданні 27.04.2023 року о 12:00 годині в рахунок участі у судовому засіданні 12.06.2023 року о 10:30 годині.
Як вбачається з рахунків № 32 від 23.03.2023 року, № 34 від 28.03.2023 року, № 35 від 26.04.2023 року, № 41 від 12.06.2023 року ЖБК «Жовтневий-20» сплатив на рахунок адвокатського об`єднання 10924 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 39 від 24.03.2023 року, платіжною інструкцією від 30.03.2023 року, платіжною інструкцією № 69 від 22.05.2023 року, платіжною інструкцією від 12.06.2023 року.
На підставі вищевикладеного, суд у відповідності до наявних у справі доказів, відсутністю клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 924 грн.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її клопотання про відкладення розгляду заяви та ухвалив додаткове рішення за її відсутністю, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 про розгляд справи, призначеної на 07 липня 2023 року була повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, при цьому 07 липня 2023 року, в день судового засідання, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з її захворюванням та непідготовкою до участі у справі без належних доказів її хвороби, або перебування на лікарняному, у зв`язку з чим суд на законних підставах, у відповідності до норм цивільно-процесуального законодавства розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення за її відсутністю (а.с. 103, зв.б., 105).
Доводи про те, що суд не врахував обґрунтованість, пропорційність та розумність судових витрат до предмета спору, колегія суддів також залишає без задоволення, оскільки зазначені доводи спростовуються матеріалами справи та наданими доказами на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, а також відсутністю клопотання про їх зменшення у відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає додаткове рішення без змін.
Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.О. Погорєлова

______________________________________ Є.С. Сєвєрова