КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 381/2271/22                                                               Головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/824/7619/2023                                                      Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
06 грудня 2023 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 4194225 від 04 листопада 2021 року у загальному розмірі 43 340,00 грн, а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4194225, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000,00 грн строком на 30 днів та зобов`язався повернути його, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за його користуванням до 04 грудня 2021 року.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти шляхом їх переказу на його картковий рахунок.
23 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 81-МЛ, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 419425 від 04 листопада 2021 року.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, обов`язкові платежі, передбачені умовами цього договору, у встановлений строк не здійснював, внаслідок чого станом на 25 липня 2022 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 43 340,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 32 640,00 грн; заборгованість за комісією - 700,00 грн.
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4194225 від 04 листопада 2021 рокуу розмірі 13 340,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - кредит; 2 640,00 грн - проценти; 700,00 грн - комісія за надання кредиту; та понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 992,65 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника за довіреністю - Пісарєву В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи й неправильного застосування норм матеріального права, та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів, нарахованих після спливу строку кредитування, належним чином не дослідив умови кредитного договору, зокрема, договір про споживчий кредит № 4194225 встановлює порядок та строк нарахування процентів за наданим кредитом і після тридцятиденного строку кредитування.
Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4194225, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 10 000,00 грн на строк 30 днів до 04 грудня 2021 року зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 700,00 грн, яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово, та процентів за користування кредитом в сумі 2 640,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно із пунктом 6.1 кредитного договору цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункти 6.4, 6.5 договору).
За змістом пункту 7.1 кредитного договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати, встановленої пунктом 1.4 договору, тобто до 04 грудня 2021 року.
Відповідно до додатків № 1 та № 2 до кредитного договору (Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту) заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена до 04 грудня 2021 року у загальному розмірі 13 340,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - тіло кредиту; 2 640,00 грн - проценти за користування кредитом; 700,00 грн - комісія за надання кредиту.
Із договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ, укладеного 23 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», витягу з реєстру боржників до цього договору, акту приймання-передачі реєстру боржників від 23 лютого 2022 року, платіжного доручення від 23 лютого 2022 року № 66788 вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4194225 від 04 листопада 2021 року.
Згідно із наданою позивачем карткою обліку виконання договору (розрахунком заборгованості) станом на 25 липня 2022 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 43 340,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 32 640,00 грн; заборгованість за комісією - 700,00 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4194225 свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, тоді як право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Підписуючи кредитний договір № 4194225 від 04 листопада 2021 року, відповідач чітко усвідомлював, що загальна сума до повернення буде становити 13 340,00 грн станом на 04 грудня 2021 року. Долучена позивачем копія анкети-заяви на кредит № 4194225 та рішення кредитора по цій заяві не містять ні можливої пролонгації (фактичного збільшення строку кредитного договору), ні процентної ставки у розмірі 5 %, що в грошовому виразі складає 500,00 грн в день, а не 88,00 грн, як вказано у Графікуплатежів. Однак, позивач вимагає стягнути з відповідача 43 340,00 грн, тобто суму, яка втричі перебільшує «чисту суму кредиту», вказану у Графіку платежів, а наданий Паспорт споживчого кредиту містить інформацію, аналогічну тій, яка зазначена в кредитному договорі та Графіку платежів до нього.
За наведених обставин та враховуючи нікчемність збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку, суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів в сумі 2 640,00 грн, тіло кредиту - 10 000,00 грн та комісія - 700,00 грн, які вказані у додатках № 1 та № 2 до договору про споживчий кредит № 4194225 від 04 листопада 2021 року.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Аналіз апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свідчить, що рішення суду фактично оскаржується ним лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 30 000,00 грн (32 640,00 грн - 2 640,00 грн), а тому судом апеляційної інстанції перевіряється правильність висновків суду першої інстанції лише в цій частині.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).
Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 4194225, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 04 грудня 2021 року.
Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 04 грудня 2021 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 2 640,00 грн і нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
При цьому у пункті 1.6 кредитного договору сторонами визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в пунктах 2.2 (плата за кредитом), 2.3 (пролонгація строку кредитування) цього договору.
За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав 04 грудня 2021 року й саме в межах цього строку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Як вбачається з матеріалів справи, нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 4194225 від 04 листопада 2021 року було проведено наступним чином: з 04 листопада 2021 року по 04 грудня 2021 року за ставкою 0,88 % на день, а за період після спливу строку дії кредитного договору - з 05 грудня 2021 року по 02 лютого 2022 року за ставкою 5 % на день.
Ураховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» нарахованих процентів за період з 05 грудня 2021 року по 02 лютого 2022 року (60 днів) з підстав, наведених у цій постанові.
Доказів того, що кредитний договір № 4194225 від 04 листопада 2021 року був пролонгований позивачем не надано.
У пункті 140 постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.
При цьому у пункті 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованогоу постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону. Колегія суддів підкреслює, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України), проте таких вимог у межах даної справи пред`явлено не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.
За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Судді:                                                                                   С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній