ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8361/23 Справа № 202/10404/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Дніпровської міської ради в особі управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Дніпровської міської ради в особі управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з відповідачем ОСОБА_2 перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2008 року по 2019 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася донька - ОСОБА_3 . З листопада 2021 року дитина проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 13 жовтня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком. Відповідач ОСОБА_2 дитиною не займається, не цікавиться її особистим життям, навчанням у школі, не приймає участь у житті дитини, матеріально її не утримує. Відповідач допускала речі, що принижують честь та гідність дитини. ОСОБА_2 не працює, зловживає спиртними напоями, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, засуджена за крадіжку, веде аморальний спосіб життя. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.  
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення аліментів. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду від 19 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У справі встановлено,  сторони   від спільного проживання мають неповнолітню доньку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17)
Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №339-р від 13 жовтня 2021 року "Про визначення місця проживання дитини  ОСОБА_3 разом з батьком" визначено місце проживання дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком -  ОСОБА_1  (а.с.18, 19). 
Позивач ОСОБА_1 з 11 травня 1998 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10).
Неповнолітня  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 вересня 2010 року також зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95). Неповнолітня  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком -  ОСОБА_1 . 
       Мати дитини - відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і проживає за цією адресою (а.с.43). 
       Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року у справі №202/6084/22  ОСОБА_2  визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо протягом 3 років /іспитового строку/ вона не вчинить нового злочину. Згідно зі  ст. 76 КК України покладено на  ОСОБА_2  обов`язки: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався. Речові докази- дерево туї, що передано на зберігання представнику потерпілого,- залишити потерпілому. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи у сумі 170 грн. (а.с.43-50).
       Відповідно до довідки №404_354 від 19 червня 2023 року виданої Дніпровським управлінням Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості відповідач ОСОБА_2 перебуває в Дніпровському управлінні Дніпровської філії Дніпропетровському обласному центрі зайнятості як безробітна з 19 червня 2023 року (а.с.72).
       Судом встановлено, відповідач ОСОБА_2 цікавиться життям доньки, зустрічається з донькою, спілкується з нею по телефону.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 28 квітня 2023 року, №5/5-128, дитина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила, що не хоче, щоб її матір позбавляли батьківських прав. Комісія з питань захисту прав дитини не дійшла згоди у вирішенні питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62-65).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх необґрунтованість належними доказами у справі, однак погодитися з такими висновками суду неможливо в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду у вказаній частині та ухвалення в цій частині нового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови
для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
       Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
       Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
       Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
       Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
       Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
       Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
       Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
       Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
       Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною
в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
       Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
       Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
У справі встановлено, від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17)
Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №339-р від 13 жовтня 2021 року "Про визначення місця проживання дитини  ОСОБА_3 разом з батьком" визначено місце проживання дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком -  ОСОБА_1  (а.с.18, 19). 
Позивач ОСОБА_1 з 11 травня 1998 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10).
Неповнолітня дитина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 вересня 2010 року також зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95). Встановлено, неповнолітня  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком -  ОСОБА_1  за вказаною адресою її реєстрації.
       Мати дитини - відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і проживає за цією адресою (а.с.43). 
       Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2022 року у справі №202/6084/22  ОСОБА_2  визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити, якщо протягом 3 років /іспитового строку/ вона не вчинить нового злочину. Згідно зі  ст. 76 КК України покладено на  ОСОБА_2  обов`язки: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався. Речові докази- дерево туї, що передано на зберігання представнику потерпілого,- залишити потерпілому. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави, судові витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи у сумі 170 грн. (а.с.43-50).
       Відповідно до довідки №404_354 від 19 червня 2023 року виданої Дніпровським управлінням Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості відповідач ОСОБА_2 перебуває в Дніпровському управлінні Дніпровської філії Дніпропетровському обласному центрі зайнятості як безробітна з 19 червня 2023 року (а.с.72).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року витребувано у Органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.116, 117).
       Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради "Про доцільність /недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 20 жовтня 2023 року №5/5-463 недоцільним є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вказаному висновку зазначено, що дитина ОСОБА_3 повідомила, що не хоче, щоб мати позбавляли батьківських прав (а.с.138-142).
У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява
№10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
       У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
       Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
       Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.
       Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Судом встановлено, що мати дитини спілкується з дитиною, бажає приймати участь у вихованні дитини, цікавиться її життям, обізнана про стан її здоров`я.
       Слід зазначити у справі не надано належних доказів на підтвердження того, що мати дитини - ОСОБА_2 дійсно свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який суди йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів та враховуючи, що суду не надано переконливих доказів дійсно свідомого ухилення матері дитини від виконання своїх батьківських обов"язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами у справі. 
       Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача, слід зазначити, Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001року вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За вимогами статті 182 СК України, у редакція яка діяла на час звернення з даним позовом, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
       Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
       Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       У справі встановлено, неповнолітня дитина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її батько -  ОСОБА_1  зареєстровані за однією адресою:  АДРЕСА_1 і дитина проживає за цією адресою разом з батьком (а.с.9, 10, 95).
       Мати дитини - відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 і проживає за цією адресою окремо від дитини (а.с.43).
       Таким чином, встановлено, що мати неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 разом з донькою не проживає.
       Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради №339-р від 13 жовтня 2021 року "Про визначення місця проживання дитини  ОСОБА_3 разом з батьком" визначено місце проживання дитини  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком -  ОСОБА_1  (а.с.18, 19).
       Встановлено, дитина знаходиться на утриманні батька, мати дитини не надає коштів на її утримання. 
       Доказів на підтвердження того, що мати дитини - відповідач  ОСОБА_2  надає матеріальну допомогу на утримання доньки -  ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали справи не містять та відповідачем суду не надані.
       Враховуючи, що дитина проживає за місцем своєї реєстрації разом із батьком -  ОСОБА_1 , дитина знаходиться на утриманні батька, мати  дитини проживає окремо та  коштів на утримання дитини не надає, мати  є працездатною, однак матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, інших утриманців мати дитини не має, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття.  
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у вказаній частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Дніпровської міської ради в особі управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - скасувати частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Дніпровської міської ради в особі управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття.  
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1488 грн. 60 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова