ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/2335/22	Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В. І. 	
Провадження № 22-ц/817/678/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
відповідачки ОСОБА_1     
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №608/2335/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, постановленого суддею Парфенюком В.І., повний текст рішення складено 3 травня 2023 року, -
                                       ВСТАНОВИВ:                                                                                                              У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. 
       В обгрунтування вимог вказав, що 27 січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали з ним договір позики, відповідно до якого отримали валютні цінності у розмірі 30 000 доларів США зі строком повного погашення боргу не пізніше 29 січня 2022 року. Свої зобов`язання у зазначений строк вони не виконали, суму боргу не повернули. Договором позики передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором позики у вигляді сплати штрафу у розмірі сто відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Оскільки зобов`язання щодо повернення боргу у повному обсязі відповідачами не виконано, сума боргу за договором на день звернення до суду складає 30 000 доларів США, штраф за невиконання договору – 30 000 доларів США, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. 
       Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області позов задоволено.
       Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) грошові кошти за договором позики від 27 січня 2015 року в сумі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, яка складає суму боргу, та 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, яка складає суму штрафу.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України по 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень з кожного відповідача судових витрат по сплаті судового збору.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування вимог посилається на те, що позивачем не доведено, що між сторонами було укладено саме цей договір на суму 30000 дол. США та на умовах, що вказані у цьому договорі. На копії договору, який не був завірений нотаріусом, стоїть нібито її підпис лише на останній сторінці договору, а не на кожному аркуші договору. Вважає, що позивачем не доведено, що між учасниками було укладено саме цей договір та саме на цю суму. 
Позивачем суду не було надано оригіналу договору та не доведено, що вона підписувала цей договір.
ОСОБА_1 вказує, що за її заявою до поліції з приводу шахрайських дій ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №42018221090000275 від 27.09.2018 за ч.3 ст.190 КК Украни, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Також зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та не надано пояснень та доказів щодо поважності причин пропуску такого строку.        
Відзив у визначений судом термін не надійшов. 
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримала вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.
Позивачем ОСОБА_2 було подано апеляційному суду клопотання про надсилання кореспонденції на поштову адресу АДРЕСА_3 .
ОСОБА_2 , будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи за вказаною ним адресою, про що свідчить лист із рекомендованим повідомленням №0600047091923 та довідка про причини повернення/досилання від 30.09.2023 із відміткою про повернення: “адресат відсутній за вказаною адресою”, у судове засідання не з`явився.
Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, від 1 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 9 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 та від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19. 
Виходячи із вищевказаного, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою позивача не вбачає.         
       Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Пред`являючи до суду вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, позивачем було подано до суду в якості оригіналу документ під назвою “договір позики”, укладений у м. Харків, 27 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . За умовами договору позикодавець ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , а позичальники прийняли у власність суму готівкою в розмірі 30 000 доларів США зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 29 січня 2022 року у АДРЕСА_4 . У договорі позичальник свідчить, що отримав гроші готівкою від позикодавця повністю, ще до підписання договору. У разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми позики. Сторони визначили місце виконання договору – м. Чортків Тернопільської області. (а.с.20,21).
       Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 посилався на те, що зазначену в договорі суму боргу 30 000 доларів США відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у визначений строк до 29 січня 2022 року не повернули.
       Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 30000 дол США, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики, позичальники не виконали зобов`язання з повернення коштів, отриманих у позику, чим порушили права позивача.
       Оскільки договором позики передбачено сплату штрафу за порушення будь-якого зобов`язання за договором в розмірі 100 % від суми позики, суд стягнув також з відповідачів штраф в вищезазначеному розмірі в зв`язку з неповерненням грошових коштів у строк до 29 січня 2022 року.
       Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
       За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
       В силу вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
       Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
       Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц та від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц).
       За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, який посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
       У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
       З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
       Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.
       Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
       Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       У разі порушення зобов`язання настають цивільно-правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
       Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
       Згідно зі ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
       Як у суді першої інстанції так і в апеляційному суді відповідачка ОСОБА_1 заперечувала позов, зазначивши, що 30000 доларів США у позику від ОСОБА_2 не отримувала, позивачем не доведено, що між сторонами було укладено саме цей договір на суму 30000 дол. США та на умовах, що вказані у цьому договорі. На копії договору, який не був завірений нотаріусом, стоїть нібито її підпис лише на останній сторінці договору, а не на кожному аркуші договору. ОСОБА_2 не доведено, що між учасниками було укладено саме цей договір та саме на цю суму. ОСОБА_1 вказувала, що з приводу шахрайських дій ОСОБА_2 проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №42018221090000275 від 27.09.2018 за ч.3 ст.190 КК Украни, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 . Досудове розслідування триває, проводяться слідчі (слідчо-розшукові) дії.
       Окрім того, ОСОБА_1 заявила, що не розуміє чому ОСОБА_2 зазначено, що виконання договору повинно відбутися в м. Чорткові Тернопільської області, так як всі учасники є жителями м.Харкова, вона ніколи не чула про таке місто, не була у ньому та не знає де воно знаходиться.
       Апеляційним судом установлено, що поданий позивачем до суду оригінал договору позики (а.с.20, 20-зворот,21) складається із двох аркушів і текст на ньому розташований таким чином, що сума позики та майже всі істотні умови її повернення викладені на 1 аркуші (а.с.20, 20-зворот), а підписи позичальниць ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та позикодавця ОСОБА_2 на аркуші 2 (а.с.21). На кожному аркуші договору позики підписи позичальниць відсутні. Весь документ пронумеровано, прошито та скріплено підписом лише ОСОБА_2 . 
       Суд не дав належної правової оцінки поданому ОСОБА_2 договору позики, запереченням його відповідачами, а також неналежно встановив наявність між позивачем і відповідачами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
       За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено, що між сторонами було укладено саме цей договір на суму 30000 дол. США та на умовах, що вказані у цьому договорі.
       Колегія суддів не вбачає підстав до застосування у даних правовідносинах наслідків спливу позовної давності, передбачених ст.267 ЦК України, про що заявляє ОСОБА_1 , оскільки обставин спливу позовної давності судом не встановлено.
       Отже, суд дійшов помилкового висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо позики, позичальники не виконали зобов`язання з повернення коштів, отриманих у позику, та передбаченого договором позики штрафу, чим порушили права позивача. При цьому суд необґрунтовано стягнув із відповідачок в солідарному порядку на користь позивача 60000 доларів США.
       Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, оскільки ухвалене із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; неправильним застосуванням норм матеріального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.         
       Відповідно до вимог ст.5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 груп.
       Колегія суддів не приймає до уваги подану позивачем на підтвердження наявності у нього другої групи інвалідності копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №981788, видану ОСОБА_5 , оскільки є неспівпадіння у прізвищі позивача ОСОБА_2 . Окрім того, неможливо визначити якою установою видана довідка (а.с.6).
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в апеляційному суді у розмірі 6170 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
       А також з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, неоплачений в суді першої інстанції, який станом на час подання позову становив 10970,58 грн. (60000* 36,5686=1097058 грн*1%) та в апеляційному суді 10285 грн. (60000* 36,5686=1097058 грн*1,5% = 16455-6170), тобто, на суму, зменшену ОСОБА_6 апеляційним судом у зв`язку із її матеріальним становищем, а на загальну суму - 21255,58 грн.
       Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,- 

постановив:
       
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Чортківського районного суду районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року скасувати.
       Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 6170 грн судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.
       Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь держави 21255,58 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та апеляційному суді.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови складений 18 жовтня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Гірський Б.О.

                                                                                Хома М.В.