ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 392/1136/22
провадження № 51-3538 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                           ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                               ОСОБА_5 ,
засудженого                           ОСОБА_6 ,
захисника                               ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
прокурора                               ОСОБА_8 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022120000000644, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска Кіровоградської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 - 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 28 серпня 2022 року та зараховано у строк його відбуття час попереднього ув`язнення.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року вказаний вирок суду першої інстанції змінено, призначено ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 - 1 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк 
2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.
На підставі ст. 62 КК України замінено призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк - два роки.  
У решті вирок суду залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді заступника командира бойової машини - навідника оператора 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, він 28 серпня 2022 року, приблизно о 02 годині 30 хвилин, у темну пору доби, у порушення вимог ст. ст. 3, 19, 21, 22, 24, 29, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючи автомобілем 
«Geely Emgrand7», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належним йому на праві приватної власності, і рухаючись по вул. Залізничній в м. Мала Виска на території Маловисківської територіальної громади Новоукраїнського району Кіровоградської області, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був та міг їх передбачити, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, здійснював перевезення зазначеним автомобілем пасажирів ОСОБА_9 , 1994 року народження, та неповнолітньої ОСОБА_10 , 2006 року народження.
Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.1 (а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (п. 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 2.9 (а) Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); 
п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), п. п. 12.1 та 12.4 ПДР 
(п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год), ОСОБА_6 , проявляючи особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, рухався у межах населеного пункту зі швидкістю понад 62 км/год, чим значно перевищив дозволену швидкість руху керованого транспортного засобу та позбавив себе можливості контролювати його рух і безпечно керувати ним, на заокругленні проїзної частини дороги праворуч щодо напрямку його руху не впорався з керуванням транспортного засобу та на відстані 2,1 м від буд. 
АДРЕСА_2 допустив його виїзд за межі проїзної частини на ліве узбіччя, з подальшим наїздом на дерево.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля неповнолітня ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння, що призвели до його смерті.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На переконання сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції невірно застосував положення ст. 69 КК України, оскільки не встановив наявності обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та давали підстави для застосування положень вказаної правової норми. Крім цього, апеляційним судом не в повній мірі враховано конкретні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем та проходячи службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взявши двох пасажирів, керував транспортним засобом, тим самим поставив в небезпеку не лише своє життя, а й інших учасників дорожнього руху, грубо порушив правила дорожнього руху, допустив ДТП, в результаті якої один із пасажирів загинув, а інший отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Крім цього, апеляційний суд, призначаючи покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні не навів переконливих мотивів, яким чином воно буде сприяти досягненню мети покарання.
В запереченнях засуджений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_11 , законний представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_13 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурори підтримали доводи касаційної скарги. 
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили оскаржуване судове рішення залишити без зміни.  
Від потерпілої ОСОБА_10 , її законного представника - ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_13 надійшли клопотання про проведення касаційного розгляду за їх відсутності, касаційну скаргу прокурора просять залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 - 1 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Згідно положень ч. 2 ст. 50 КК України,покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи прокурора стосовно неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.
За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Апеляційний суд, задовольнивши апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого   ОСОБА_13 , вирок місцевого суду у частині призначеного покарання змінив, призначив ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 - 1 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 
5 років. 
В обґрунтування апеляційний суд зазначив, що враховує вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення з необережності, його посткримінальну поведінку, а саме, що він після вчинення злочину надав працівникам поліції добровільні та правдиві пояснення з приводу ДТП, усвідомив протиправність своєї поведінки, висловив щирий жаль, розкаяння та готовність нести відповідальність, вибачення перед потерпілими, які не мають претензій майнового чи морального характеру, прохання останніх щодо призначення покарання не пов`язаного із ув`язненням, відсутність цивільних позовів, добровільне надання допомоги у лікуванні потерпілої ОСОБА_10 . Взято також до уваги позитивну характеристику по місцю реєстрації та проживання, а також за місцем минулого  навчання, не перебування на обліках лікарів психіатра та нарколога, відсутність судимостей, досудову доповідь органу пробації щодо можливого виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства. Крім цього, зазначено, що обвинувачений є військовослужбовцем, який брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії РФ у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та, відповідно до службової характеристики характеризується виключно позитивно, має численні відзнаки та нагороди під час проходження військової служби, а також намір продовжити військову службу у ЗСУ. Обставинами, які пом`якшують покарання, крім щирого каяття та повного визнання вини, визнано активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність державних відзнак за участь у АТО та бойових діях з оборони державного суверенітету та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії РФ, молодий вік, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
Вищезазначене, на думку вказаного суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та дає підстави для призначення обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69 КК України основного покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 - 1 КК України.
Разом з цим, з урахуванням обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважав за можливе на підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк - два роки.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками апеляційного суду і вважає, що вони не ґрунтуються на вимогах закону, зважаючи на таке. 
Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. 
Так, апеляційний суд, при призначенні покарання врахував наявність державних відзнак за участь у АТО та бойових діях з оборони суверенітету та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії РФ, молодий вік, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, однак не обґрунтував того, як ці пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого 
 ОСОБА_6 діяння, наслідком якого є заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та смерть іншого потерпілого.
Разом з тим, вказаний суд у своєму рішенні не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом, в салоні якого знаходилися двоє пасажирів, чим поставив в небезпеку не лише своє життя, але і тих осіб, які перебували з ним в автомобілі, та інших учасників дорожнього руху, при цьому, грубо порушивши правила дорожнього руху, скоїв ДТП, в результаті чого одна з пасажирок отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а другий пасажир отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.
Зважаючи на вищенаведене, позиція потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а також відсутність претензій майнового та морального характеру, не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 діяння у сфері безпеки руху.
Той факт, що засуджений не має судимості, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, реєстрації та несення служби, наявність державних відзнак за участь у АТО та бойових діях з оборони суверенітету та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії РФ, а також не перебування на диспансерних обліках не є достатніми мотивами для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Таким чином, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК України, не навів переконливих мотивів свого рішення, як і того, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки із заміною на підставі ст. 62 КК України на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на той же строк буде сприяти досягненню мети покарання, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення.
Виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема, і кримінального.
Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії.
У контексті наведених положень, переконливого обґрунтування застосування положень ст. 69 КК України, в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 цього Кодексу, оскаржене судове рішення не містить.
За таких обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду кримінального провадження, у разі встановлення апеляційним судом тих самих даних про особу засудженого, призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 286 - 1 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону задовольнити.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченомуОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 06 січня 2024 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                            ОСОБА_3