ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 140/8723/23 пров. № А/857/12389/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                              Шинкар Т.І.,
                                                                          Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення  виконавчого комітету Нововолинської міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі № 140/8723/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
суддя в 1-й інстанції – Ковальчук В.Д.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,-

                                                 В С Т А Н  О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради (далі також УСЗН ВК Нововолинської міської ради, відповідач) про протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради щодо не надання ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання у розмірі 3 000,00 грн. за період з 01.09.2022 по 31.01.2023, зобов`язання управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, що передбачена постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332 у розмірі 3000,00 грн. за період з 01.09.2022 по 31.01.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.06.2019 ОСОБА_1 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Нововолинськ Волинської області. Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради йому була видана довідка №751-5000148890. Інформація про вказану обставину наявна в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та підтверджується відповіддю відповідача №513/01-58/2-23 від 14.02.2023.
З моменту отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідач не отримував щомісячну адресну допомогу, яка була передбачена постановою КМУ “Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг” №505 від 01.10.2014 (зі змінами та доповненнями).
У період з 21.02.2019 по 18.02.2020 позивач працював на посаді головного інженера на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».
В січні 2021 року позивач тимчасово повернувся до Луганської області.
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду директора ВП «Шахта Новодружеська» AT «Лисичанськвугілля». 
У серпні 2022 року через збройну агресію Російської Федерації проти України позивач повернувся до м. Нововолинськ Волинської області.
31.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до довідки ВПО №751-5000148890 від 26.09.2019, а саме просив змінити адресу його фактичного місця проживання.
01.09.2022 позивач звернувся до відділу ЦНАП Нововолинської міської ради із заявою про призначення йому допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що передбачена постановою КМУ №332.
У жовтні 2022 року позивач змінив адресу свого фактичного місця проживання та повідомив про це відповідача письмовою заявою від 26.10.2022. До довідки ВПО позивача №751-5000148890 від 26.09.2019 було внесено відповідні зміни.
Оскільки позивач не отримав ні грошової допомоги згідно заяви від 01.09.2022, ні повідомлення/рішення про відмову в призначенні допомоги, 19.12.2022 він звернувся до відповідача та надав документи, які підтверджують його трудовий стаж та акт повторного переміщення з території Луганської області.
Лише після цього, відповідач звернувся за роз`ясненнями щодо правомірності внесення змін до довідки ВПО позивача до департаменту соціального захисту населення Волинської ОВА .
26.01.2023 відповідач отримав відповідь від ДСЗН Волинської ОВА у якій рекомендовано  подати заяву про скасування дії попередньої довідки та постановки на облік ВПО повторно.
Вказаний сумнівний механізм був запропонований позивачу. Останній, маючи правомірні очікування щодо законної поведінки службовців органу місцевого самоврядування, 06.02.2023 подав до відповідача заяви: про скасування дію довідки ВПО №№751-5000148890 від 26.09.2019; про взяття на облік як ВПО (видано нову довідку №751-5002562899 від 06.02.2023); про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам згідно постанови КМУ №332.
Згідно відповіді відповідача №513/01-58/2-23 від 14.02.2023 допомога на проживання ВПО за постановою КМУ №332 призначена позивачу з лютого 2023 року.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №678452 позивач є особою з інвалідністю 3-ї групи з 06.04.2022. Відповідно, позивач має право на отримання допомоги на проживання ВПО згідно з Положенням №332 у розмірі 3000,00 грн.
Разом з тим, позивач вважає, що він має право на отримання допомоги на проживання ВПО за період з 01.09.2022 та по 31.01.2023. Оскільки його довідка ВПО №751-5000148890 від 26.09.2019 була дійсною та не скасовувалася. Більш того, відповідно до п. 72 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ №509 (надалі за текстом - постанова КМУ №509), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом ЗО днів з дня його відміни забороняється прийняття рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.
З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення від 14 вересня 2022 року  управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відмову у призначенні   ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання  за період з 01.09.2022 по 31.01.2023.
Зобов`язано управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, що передбачена постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332 за період з 01.09.2022 по 31.01.2023.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради на користь ОСОБА_1  судові витрати в розмірі 1073,60 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що судом першої інстанції прийнято незаконне та необґрунтоване рішення, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається зокрема на те, що за заявами позивача від 06.02.2023 року скасовано дію довідки від 26.06.2019 року №751-5000148890 про взяття на облік ВПО та повторно поставлено на облік ВПО. Тому, згідно заяви ОСОБА_1 від 06.02.2023 року допомога на проживання ВГЮ призначена з лютого 2023 року.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-УІІ із змінами внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.
Таким чином, на думку апелянта, ОСОБА_1 порушив вимоги цього Закону, не повідомивши про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання (м. Лисичанськ, Луганська обл.).
УСЗН ВК Нововолинської міської ради просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою. АДРЕСА_1 , був взятий па облік управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради 25 червня 2019 року як особа, яка перемістилася з району проведення антитерористичної операції. В управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинськоі міської ради допомоги не отримував так як за допомогою не звертався.
В січні 2021 року позивач тимчасово повернувся до Луганської області.
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду директора ВП «Шахта Новодружеська» AT «Лисичанськвугілля». 
У серпні 2022 року через збройну агресію Російської Федерації проти України позивач повернувся до м. Нововолинськ Волинської області.
31.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про внесення змін до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №751-5000148890 від 26.06.2019 року у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання в м. Нововолинську. Згідно заяви в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб внесені зміни, а саме задекларована адреса фактичного місця проживання АДРЕСА_2 .
01.09.2022 року ОСОБА_1 подав заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам до центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Нововолинської міської ради. 14.09.2022 року, на виконання п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 «Деякі питання призначення і виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради було прийняте рішення про відмову у призначенні вищезазначеної допомоги, так як особам, які були обліковані як ВПО до 24.02 2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання, допомога не надається.
Вважаючи, що вказаними діями порушуються права позивача як внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на отримання допомоги на проживання ВПО з (дати звернення за допомогою) з 01.09.2022, як особа яка повторно перемістилася з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року. Лише за третім зверненням позивача допомога на проживання ВПО за постановою КМУ №332 була призначена позивачу з лютого 2023 року.
Суд вважав, що оскільки саме з вини відповідача, позивач не був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та допомога на проживання ВПО позивачу не була призначена з (дати звернення за допомогою) з 01.09.2022, хоча позивач мав право на отримання такої допомоги з 01.09.2022. Суд також врахував, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №678452 з 06.09.2022 позивачу була встановлена третя група інвалідності.
Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення від 14 вересня 2022 року управління соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання  за період з 01.09.2022 по 31.01.2023, зобов`язання управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, що передбачена постановою КМУ “Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам” №332  за період з 01.09.2022 по 31.03.2023.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

 Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Закон України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті Закону № 1706-VII).
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).
Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
При цьому, згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком № 505, пунктом 2 якого передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою був затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам № 332 (далі постанова № 332, далі - Порядок № 332, відповідно) та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова № 505.
Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.
Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.
Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20.05.2022 заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.
Проаналізувавши положення пунктів 2 та 3 Порядку № 332 колегія суддів прийшла до висновку про те, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.
При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.
У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505,  а не з датою включення певного регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в січні 2021 року позивач тимчасово повернувся до Луганської області. У серпні 2022 року через збройну агресію Російської Федерації проти України позивач повернувся до м. Нововолинськ Волинської області.
31.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про внесення змін до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №751-5000148890 від 26.06.2019 року у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання в м. Нововолинську. Згідно заяви в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб внесені зміни, а саме задекларована адреса фактичного місця проживання АДРЕСА_2 .
Відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що затверджений наказом Мінреінтеграції №75 від 25.04.2022, станом на 01.09.2022, Лисичанська міська громади Сєвєродонецького району Луганської області, як і Луганська міська територіальна громада Луганського району Луганської області (адреса покинутого місця проживання позивача згідно довідки ВПО) включені до даного переліку.
За таких обставин, оскільки позивач перемістився з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), він належить до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, оскільки він не підпадає під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статті 2 КАС України.
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач мав право на отримання допомоги на проживання ВПО з (дати звернення за допомогою) з 01.09.2022, як особа яка повторно перемістилася з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року. 
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки лише за третім зверненням позивача допомога на проживання ВПО за постановою КМУ №332 була призначена відповідачем з лютого 2023 року, а відтак з вини відповідача позивач не був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та допомога на проживання ВПО позивачу не була призначена з (дати звернення за допомогою) з 01.09.2022, наявні підстави для зобов`язання управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, що передбачена постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332  за період з 01.09.2022 по 31.03.2023.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.
Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення  виконавчого комітету Нововолинської міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі № 140/8723/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. І. Шинкар 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2023 року