ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 листопада 2023 року           справа №200/1944/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/1944/23 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                   ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 057350006741 від 29.03.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 22.03.2023 про призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позову зазначила, що 22.03.2023 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, відповідач відмовив у переведенні на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (20 років) та не досягненням віку 65 років.
Такі дії відповідача є протиправними.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29 березня 2023 року № 057350006741 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 22 березня 2023 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового у розмірі 1000 грн.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач - ГУ ПФУ в м. Києві, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
Відповідно наданих до заяви документів про стаж заявниці (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, довідка про підтвердження трудової діяльності, диплом, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж враховано повністю та складає 15 років 13 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Отже, відповідачем правильно відмовлено позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника.
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.
Відповідачем ГУ ПФУ в Донецькій області та позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в м. Києві.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Згідно протоколу про призначення пенсії ОСОБА_2 перебував на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
22 березня 2023 року позивач звернулася із заявою про призначення на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
29 березня 2023 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 057350006741 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку із відсутністю необхідного стажу та недосягненням необхідного віку.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що положення статті 36 Закону № 1058, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця, отже, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника з підстав відсутності у позивача права на пенсію через недостатність страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - Закон України № 1058), в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно частини першої статті 36 Закону України № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (…)
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Як визначено частиною третьою статті 36 Закону № 1058 до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
На підставі пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058 непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Отже, зазначеними нормами визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника: член сім`ї годувальника, який перебував на його утриманні, повинен бути непрацездатним, в годувальника повинен бути наявний на день смерті відповідний страховий стаж, а неповнолітній член сім`ї повинен досягти, зокрема, пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058.
Тобто, приписи ст.36 Закону № 1058 визначають однією з умов віднесення до непрацездатного члена сім`ї наявність відповідного пенсійного віку. При цьому цією нормою не встановлена така вимога, як наявність у непрацездатного члена сім`ї і відповідного страхового стажу. 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Як свідчать матеріали справи, позивач, як дружина померлого годувальника, на час звернення до відповідача із заявою від 22.03.2023 про призначення пенсії у зв`язку втратою годувальника досягла 63 років (пенсійний вік, визначений ст.26 Закону № 1058, становить 60 років)
Отже, в розумінні приписів п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058 вона є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її чоловіка), а тому має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Є безпідставними доводи апелянта, що позивач не має необхідного страхового стажу, визначеного ст. 26 Закону № 1058, оскільки положення статті 36 Закону № 1058, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, пов`язують право на такий вид пенсії з відповідним пенсійним віком, а не з наявністю певного страхового стажу утриманця.
Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника є протиправним та підлягає скасуванню, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його скасування та зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника.
Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/1944/23 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/1944/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 листопада 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                          Е.Г. Казначеєв