ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1921/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року (суддя Батрак І.В.) 
у справі № 280/1921/23
за позовом  ОСОБА_1 ,
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 
про зобов`язання вчинити певні дії,-  
                                     
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,  в якому просила:
зобов`язати призначити та виплачувати позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки (12365,86 грн.) з 16.12.2022 із урахуванням різниці, що вже була виплачена;
зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з наданням психіатричної допомоги у подвійному розмірі (всього 37 років 8 місяців 26 днів) та обчислити пенсію за віком з 16.12.2022 з урахуванням страхового стажу (повного) 78 років 3 місяці 28 днів;
зобов`язати виплатити ОСОБА_1 відповідно до                                     п.7-1  Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.12.2006 позивачці призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачка звернулась вперше 16.12.2022, тому  має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону, отже, відповідач протиправно не розрахував пенсію з відповідно до ч.2 ст.40 Закону України Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки. 
При цьому, позивачка вважає, що показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки складає 10846,37 грн., а оскільки з 01.03.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 була проведена індексація пенсійних виплат із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати  (доходу) в Україні,  з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,14, показник середньої заробітної плати (дохід), який має враховуватись під час обчислення пенсії складає 12364,86 грн. 
Також позивачка вважає, що відповідач протиправно не зарахував період роботи позивачки як працівника охорони здоров`я у закладі з надання психіатричної допомоги з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 до стажу роботи в подвійному розмірі.
Крім того, позивачка зазначає, що оскільки їй було лише призначено пенсію за вислугу років з 01.12.2006, але з моменту призначення пенсія не виплачувалась, позивачка має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року позов задоволено в повному обсязі. 
Суд виходив з того, що оскільки у даному випадку мало місце призначення позивачці іншої пенсії за іншим  законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки. При цьому суд встановив, що показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки складає 10846 грн. 37 коп. Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що з 01.03.2022 відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 за №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році»  та згідно з ч.2  ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  була проведена індексація пенсійних виплат із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,14, тому показник середньої заробітної плати (дохід), який має враховуватись під час обчислення пенсії складає 12364 грн. 86 коп. (12364 грн. 86 коп. = 10846 грн. 37 коп. х 1,14), а не 4404 грн. 35 коп. (4404 грн. 35 коп. = 3764 грн. 40 коп. х 1,17).
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, суд зазначив, що враховуючи, що до призначення позивачці пенсії за віком їй було лише призначено та нараховано пенсію за вислугу років, але не виплачено (позивач її не отримав), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, та виплачується під час призначення пенсії за віком, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до вимог пункту 7-1 розділу  XV  Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з наданням психіатричної допомоги у подвійному розмірі (всього 37 років 8 місяців 26 днів) та обчислити пенсію за віком з 16.12.2022 з урахуванням страхового стажу (повного) 78 років 3 місяці 28 днів, суд встановив, що робота позивачки у цей період у закладі з надання   психіатричної допомоги підтверджена записами трудової книжки позивачки, і відповідно до  приписів  ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  має бути зарахована територіальним органом Пенсійного фонду України у подвійному розмірі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи,  неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.  
Щодо індексації пенсії з 01.03.2022 відповідач зазначає, що суд першої інстанцій не врахував, що згідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV, ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об`єктом індексації є саме попередньо призначенні пенсії. Чинним законодавством не передбачено самостійної індексації показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який ще не є складовою пенсії та лише буде застосовано для обчислення пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022, на яку послався суд першої інстанції, встановлено, що з 1 березня 2022 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,14. Отже, індексації з застосуванням коефіцієнту 1,14 підлягають пенсії, визначені Порядком № 124. При здійсненні обчислення розміру пенсії позивача з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 має застосовуватися його розмір 10846,37 грн.
Щодо зарахування періодів роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» скаржник вказує, що зарахування стажу у пільговому порядку (подвійному розмірі) після 01.01.2004 застосовується для визначення права на пенсію за віком. При призначенні пенсії за віком стаж зараховується в одинарному розмірі для обчислення розміру пенсії, тобто при розрахунку коефіцієнту стажу, тому немає правових підстав для зарахування періоду роботи позивачки з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 у подвійному розмірі. Також відповідач звертає увагу, що  судом здійснено самостійний розрахунок страхового стажу позивача на підставі розрахунків наданих у позовній заяві, тоді як адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Щодо перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Оскільки позивачці було призначено пенсію за вислугу років з 01.12.2006, тому відповідно до заяви від 16.12.2022 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачки.
Щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти пенсій скаржник просить врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постановах від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а (2-а/175/86/16); від 28.04.2020 у справі № 678/941/17; від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17 (2-а/328/80/17) та від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17 (К/9901/16/17), в яких судом зроблено висновок, що  синтаксичний аналіз пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та пункту 5 Порядку № 1191 дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто у будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком. Скаржник вважає, що враховуючи, що позивачці була призначена та нараховувалась пенсія за вислугу років, тому положення п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV на неї не розповсюджуються, оскільки головною умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є саме не призначення (неотримання) до моменту звернення за пенсією за віком будь-якої іншої пенсії.
Позивачка проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 працювала:
з 24.01.1989 по 22.08.1993 - лікарем-психіатром 3-го чоловічого відділення Запорізької обласної психіатричної лікарні;
з 23.08.1993 по 30.11.2006 - виконуючим обов`язки 3-го чоловічого відділення Запорізької обласної психіатричної лікарні, згодом Комунальна установа «Обласна психіатрична лікарня».
30.11.20006 позивачка звільнена у зв`язку з оформленням пенсії за вислугу років.
З 01.12.2006 позивачці призначено пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст.55  Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII як працівнику охорони здоров`я, обчислену відповідно до Закону  України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Оскільки з 04.12.2006 позивачка була працевлаштована за спеціальністю, яка дає право на цей вид пенсії, нарахування пенсії припинено. Нараховано борг в розмірі 69,27 грн. за період з 01.12.2006 по 03.12.2006, але з моменту призначення пенсія не виплачувалась.
В період з 04.12.2006 по 17.11.2022 позивачка працювала завідуючим 3-го психіатричного чоловічого відділення Комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня», згодом Комунальна установа «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, Комунальна установа «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, що підтверджено відповідними записами її трудової книжки. 
Після досягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону  України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, на підставі особистої заяви від 16.12.2022 позивачку переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з цієї дати.  
Перерахунок пенсії здійснено з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки (3764,40 грн.).
Не погодившись з таким розрахунком, позивачка звернулась до Головного управління ПФУ в Запорізькій області із заявами, у яких просила провести з 16.12.2022 перерахунок призначеної пенсії за віком відповідно до ч.2  ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019, 2020, 2021 роки), здійснити виплату різниці, а також виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, яка не оподатковується, та зарахувати до страхового стажу період її роботи з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з надання психіатричної допомоги у подвійному розмірі.
Листом від 18.01.2023 № 653-14211/К-02/8-0800/23 Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області повідомлено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1  ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Листом від 20.02.2023 №2138-1335/К-02/8-0800/23 відповідач повідомив, що оскільки позивачці вже була призначена пенсія за вислугу років, то отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1  Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,   позивачка не має. Робота у психіатричній лікарні до 1 січня 2004 року зараховується до пільгового стажу у подвійному розмірі, а за період роботи в такому закладі після 1 січня 2004 року пільговий порядок обчислення стажу застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. 
Не погоджуючись із також відмовою пенсійного органу, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до пункту «е»  статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.
Статтею 7  Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
В спірному випадку відповідно до наведених правових норм позивачці призначено пенсію за вислугу років з 01.12.2006.
Після проведення пенсійної реформи, відповідно до  п.4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону  України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності  Законом України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»,  з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Відповідно до п.4-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону  № 1058-ІV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року  № 124 затверджений Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року  № 124 передбачено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Відповідно до п.5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з  абзацом першим  пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. 
16.12.2022 відповідачем переведено позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком розрахований з застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки, в розмірі 6186,32 грн.
Згідно складеному пенсійним органом розрахунку заробітку для обчислення пенсії відповідач, керуючись наведеними вище правовими нормами,  виходив з середнього заробітку за три попередніх роки (2014-2016 роки) – 3764,40 грн., з урахуванням коефіцієнтів збільшення показника  середньої заробітної плати  (1,17*1,11*1,11*1,14). 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про безпідставне  застосування відповідачем показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки. 
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 цього Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Виходячи з аналізу наведених норм, питання щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років, яка була призначена позивачці 01.12.2006, не входить до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а визначається виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення» і є спеціальним видом пенсії для конкретно визначеного кола осіб.
За правилами абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, в якій використовується, зокрема, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики
Частиною третьою  статті 45 Закону  №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в  частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого  абзацом п`ятим  частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений)  частиною другою  статті 40 цього Закону для призначення пенсії. 
За правилами абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, в якій використовується, зокрема, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.  
Аналіз наведених норм свідчить, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV  регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої  Законом № 1058-ІV, однак позивачці первинно призначено іншу пенсію за іншим законом.
Так, в спірному випадку позивачці первинно призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
Звернувшись 16.12.2022 до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком, позивачка використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону № 1058-ІV вперше.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 1 січня 2004 року здійснюється на підставі  Закону №1058-ІV  за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями  Закону №1788-ХІІ.
За встановлених у справі обставин є помилковим висновок відповідача, що мало місце переведення з одного виду пенсії на інший згідно з положеннями частини третьої  статті 45 Закону № 1058-ІV. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку  Закону № 1788-XII, до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі  Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3  ст.45 Закону №1058-ІV, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, факт призначення  позивачці до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за  Законом України «Про пенсійне забезпечення», не позбавляє позивачку права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2  ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019-2021 роки.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 428/450/17, особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку з досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень ст. 40 Закону № 1058-ІV як вперше призначена.
За правовою позицією Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до  Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої  статті 45 Закону №1058-IV. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії позивачці без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки є протиправними. 
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визначення розміру показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки, в сумі 12365,86 грн., оскільки  визначення конкретного розміру такого показника спірним у цій справі не є, крім того, суд апеляційної інстанції з цього приводу звертає увагу, що, як правильно зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, при здійсненні обчислення розміру пенсії позивача з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки має застосовуватися його розмір 10846,37 грн.
Жодним законодавчим актом не передбачена індексація з застосуванням коефіцієнту 1,14 показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки, як то застосовано судом першої інстанції. Не містяться такі норми і в постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16.02.2022 №118, на яку послався суд першої інстанції. 
Механізм перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески і яка враховується для обчислення пенсій передбачено ч. 2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI.
Відповідно до наведеної норми в редакції на час звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком 16.12.2022 для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Також відповідно жо ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Отже, за такого правого регулювання проводиться індексація раніше призначених пенсій шляхом збільшення однієї з її складових, а саме: показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Індексація власне показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який ще не є складовою пенсії та лише застосовується для обчислення пенсії, чинним законодавством не передбачена. 
Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача застосувати   показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки, в розмірі 12364,86 грн. є безпідставними, задоволенню не підлягають. 
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з наданням психіатричної допомоги у подвійному розмірі (всього 37 років 8 місяців 26 днів) та обчислити пенсію за віком з 16.12.2022 з урахуванням страхового стажу (повного) 78 років 3 місяці 28 днів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції на час призначення позивачці пенсії за вислугу років встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники   освіти,  охорони  здоров`я  та  соціального забезпечення  незалежно  від  віку за наявності спеціального стажу роботи   за   переліком,   що   затверджується   у  порядку,  який визначається  Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ робота   в   лепрозорних   і   протичумних  закладах  охорони здоров`я,  у закладах (відділеннях) з  лікування  осіб,  заражених вірусом   імунодефіциту   людини  або  хворих  на  СНІД,  в  інших інфекційних   закладах   (відділеннях)   охорони    здоров`я,    у патолого-анатомічних і  реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я,  а  також  у  психіатричних  закладах  охорони  здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Відповідно до ст.8 Закону № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004,  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Статтею 24 Закону №1058-IV  встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. 
Одночасно, відповідно до пункту 16  розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV  передбачено, що положення  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років.
Відповідно до  статті 22 Конституції України  конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Дана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 у справі №689/872/17.
Також слід зазначити, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.
Судом встановлено, що у рішенні відповідача від 03.01.2023 за №923270185181 про перерахунок пенсії зазначено, що позивачка має страховий стаж (повний) 59 років 0 місяців 2 дні, з яких: страховий стаж до 01.01.2004  - 40 років 7 місяців 2 дні; страховий стаж після 01.01.2004  - 18 років 5 місяців 0 днів.
У «Формі РС-право» при розрахунку страхового стажу позивачки територіальним органом Пенсійного фонду України зазначено, що з 01.08.1987 по 22.08.1988, з 05.09.1988 по 23.01.1989, з 24.01.1989 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.11.2006 позивачка працювала на посадах працівника охорони здоров`я та стаж роботи на цих посадах складає - 35 років 08 місяців 08 днів.
Робота позивачки на посадах працівника охорони здоров`я у періоди з 01.08.1987 по 22.08.1988, з 05.09.1988 по 23.01.1989, з 24.01.1989 по 31.12.2003 відповідно до приписів  ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  зарахована відповідачем у подвійному розмірі.
Доводи відповідача, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року (зарахування стажу в подвійному розмірі для окремих категорій посад) застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, відповідачем в подвійному розмірі зарахований стаж позивача за період його роботи в психіатричному закладі тільки в період з 01.08.1987 по 22.08.1988, з 05.09.1988 по 23.01.1989, з 24.01.1989 по 31.12.2003 є необґрунтованими. 
Отже, територіальним органом Пенсійного фонду України протиправно не зараховано роботу позивачки як працівника охорони здоров`я  у закладі з надання психіатричної допомоги з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 до стажу роботи у подвійному розмірі. 
Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 08.06.2022 у справі №510/1593/16-а.
В той же час, суд апеляційної інстанції не погоджується з судом першої інстанції, який самостійно обрахував страховий стаж позивачки, зобов`язавши відповідача обчислити пенсію з урахуванням страхового стажу 78 років 03 місяці 28 днів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За встановлених у справі обставин, суті визначених позивачкою спірних правовідносин, а також виходячи із компетенції адміністративного суду, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та ефективним захистом порушених прав позивачки суд апеляційної інстанції вважає зобов`язання відповідача  зарахувати до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з наданням психіатричної допомоги у подвійному розмірі. 
Щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність  у позивачки права на отримання спірної допомоги, зазначає таке. 
Відповідно до ч.1 п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого  статтею 26  цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55  Закону України  «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова  допомога  надається  особам,  яким  починаючи   з 1 жовтня  2011  р.  призначається  пенсія  за  віком відповідно до  Закону  України   «Про   загальнообов`язкове   державне   пенсійне страхування»  та  які на день досягнення пенсійного віку,  передбаченого  статтею  26  зазначеного Закону, працювали  в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах,  робота на яких  дає  право  на  призначення пенсії  за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,   і  мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах,  а також якщо вони до цього не отримували  будь-яку пенсію. 
Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналіз наведеного правових норм дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується законодавцем із вичерпним переліком вимог, а саме: наявність у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до  Закону № 1058  будь-якого іншого виду пенсії. 
Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.
Умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого  статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.
Наведена позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16).
У цій справі спірним є питання наявності у позивачки права на отримання означеної вище допомоги з огляду на факт призначення їй попередньо пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Фактичні обставини справи свідчать, скаржником не спростовано, що позивачці відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  з 01.12.2006 призначено пенсію за вислугу років, однак у зв`язку з її працевлаштуванням 04.12.2006 на посаду, яка давала право на призначення пенсії за вислугу років, нарахування пенсії позивачці припинено.
При цьому, відповідачем позивачці лише нараховано борг в розмірі 69,27 грн. за період з 01.12.2006 по 03.12.2006, але з моменту призначення пенсія за вислугу років не виплачувалась.
За змістом, зокрема, постанов Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №328/1620/17, від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, на які посилається відповідач,  фізичній особі  позивачу як призначалась, так і виплачувалась пенсія за вислугу років, яку фізична особа  позивач отримувала.
В спірному випадку призначена позивачці пенсія за вислугу років фактично нею не отримувалась. Докази на підтвердження факту виплати позивачці призначеної їй пенсії за вислугу років в матеріалах справи відсутні.  
Як зазначено вище, пункт 7-1  розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  пов`язує позбавлення права на отримання одноразової грошової допомоги з фактом отриманням особою будь-якої іншої пенсії до виходу на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не з фактом призначення іншої пенсії.
За таких обставин, оскільки позивачка після призначення пенсії за вислугу років не отримувала цю пенсію, то відповідно до вимог п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV вона має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності у позивачки  права на отримання вказаної грошової допомоги.
Виходячи з вищенаведеного суд першої інстанції ухвалив рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду в частині з прийняттям нового рішення в цій частині.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі № 280/1921/23 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019, 2020, 2021 роки в розмірі 12365,86 грн. та зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 як працівника охорони здоров`я у закладі з наданням психіатричної допомоги у подвійному розмірі всього 37 років 8 місяців 26 днів та обчислити пенсію за віком з 16.12.2022 з урахуванням страхового стажу (повного) 78 років 3 місяці 28 днів, прийняти нове рішення в цій частині про часткове задоволенні позовних вимог.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 16.12.2022 та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 30.11.2006, з 04.12.2006 по 17.11.2022 в подвійному розмірі.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з 16.12.2022 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019, 2020, 2021 роки (дата звернення) із урахуванням різниці, що вже виплачена.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі № 280/1921/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко