ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 759/6503/21
провадження № 51-4284 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                      ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року                     у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021100080000934, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у Львівській області, зареєстрований на                                   АДРЕСА_1 , проживає на АДРЕСА_2 , раніше судимого - 16 листопада 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2023року                 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та цим вироком, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці. 
Прийнято рішення щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком   ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 4 лютого                  2021 рокуприблизно о 13:32, перебуваючи у приміщенні «Швидко Гроші», (ТОВ «Споживчий центр»), що на вул. Академіка Єфремова, 1 у м. Києві, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, дістав предмет схожий на пістолет, який попередньо для цього підготував, та з метою подолання можливого опору почав погрожував ОСОБА_8 насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, вимагаючи віддати йому грошові кошти, які остання й передала, побоюючись за своє життя й здоров`я, завдавши ТОВ «Споживчий центр»  матеріальну шкоду на загальну суму 15 726 грн.
12 квітня 2023 року Київський апеляційний суд скасував вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким ОСОБА_7 засудженого за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та цим вироком, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок суворості. Зазначає, що судом апеляційної інстанцій не було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, внаслідок чого ОСОБА_7 було призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість. Вказує, що в матеріалах кримінального провадження наявні підстави для застосування положень ст. 69 КК та призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3                ст. 187 КК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї касаційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника та просила залишити її без задоволення, а рішення апеляційного суду - без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК.
За приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину,                      за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 187 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
З приводу доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом покарання за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин                      є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.
Відповідно до загальних засад призначення покарання (ст. 65 КК), суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
При цьому за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення (ч. 1 ст. 69 КК) в редакції чинній на момент вчинення злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно з вимогами ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, врахував дані про особу засудженого, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, що не свідчить про його явну несправедливість та надмірну суворість.
На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, пропорційним та співрозмірним вчиненому. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки суду апеляційної інстанції, в касаційній скарзі захисника відсутні.
Підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК та призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 187 КК, про що його захисник ОСОБА_6 порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Оскаржуване судове рішення належним чином вмотивоване та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а порушень, які були би підставою для зміни вироку апеляційного суду, не встановлено.
Відтак, у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 необхідно відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Київського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника                ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                 ОСОБА_3