ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 грудня 2023 року 	м.Суми	

Справа №588/1156/21 
Номер провадження 22-ц/816/960/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) – ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кудіна Олександра Михайловича
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року, у складі судді Щербаченко М.В., ухвалене у м. Тростянець, повний текст якого складено 17 квітня 2023 року,

                                                              в с т а н о в и в :

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 під літ. «А-1» - житловий будинок, загальною площею 77,0 м2, житловою площею 31,0 м2, на 3/4 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0627 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд, кадастровий номер 5925010100:00:005:0274. 
Свої позовні вимоги мотивував тим, що Тростянецьким районним судом Сумської області була розглянута цивільна справа № 588/2253/19 за його позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і його позовні вимоги задоволені повністю. У цій справі також було розглянуто зустрічний позов відповідача ОСОБА_2 , який був залишений без задоволення. До зустрічного позову були додані документи на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Відповідно до цих документів, зокрема, свідоцтва про права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 1997 року, видані тимчасово виконуючою обов`язки державного нотаріуса Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., матері позивача ОСОБА_3 належала 3/4 частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також 3/4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Інша частка 1/4 на указане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною.
Оформити право власності на вказане нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_1 не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , який у травні 2021 року не допустив представника підприємства БТІ для проведення технічної інвентаризації, тому позивач не може надати суду технічний паспорт.

Через відсутність правовстановлюючих документів приватний нотаріус Гребіник З.Д. відмовила ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав на нерухоме майно, про що винесла постанову від 04 січня 2018 року, яка знаходиться у матеріалах цивільної справи № 588/2253/19.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області право власності на: 
- 3/4 частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- на 3/4 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0627 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5925010100:00:005:0274.
У липня 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на невід`ємні поліпшення нерухомого майна. Зустнічний позов мотивував тим, є особою з інвалідністю ІІ групи, спірний будинок по АДРЕСА_1 , є його єдиним житлом, однак його брат ОСОБА_1 , отримавши у спадок після смерті матері вже декілька господарств, бажає забрати у нього будинок, де він провів все життя.
Відповідач зазначив, що він після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкування набув право власності на  1/4 частину спірного будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Після смерті батька мати сторін у справі ОСОБА_3 пояснила старшому сину ОСОБА_5 , що у нього є житловий будинок по АДРЕСА_2 і щоб він не претендував на спірний будинок по АДРЕСА_1 , який мати мала намір залишити відповідачу ОСОБА_6 . Саме тому позивач після смерті батька не подавав заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_3 спочатку склала заповіт від 02 грудня 1997 року, який був посвідчений державним нотаріусом Тростянецької нотаріальної контори і повідомила ОСОБА_2 , що спірний будинок належить відтепер йому. Також вона розповідала всім родичам, що дітей забезпечила житлом, оскільки старшому ОСОБА_7 віддасть будинок по АДРЕСА_2 , а меншому АДРЕСА_1 .
Після того, як мати сторін у 2002 році зареєструвала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_8 , до якого переїхала проживати в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, позивач ОСОБА_1 сприйняв це негативно, постійно сварився з нею, погрожував, не розумів її інтересів, а потім взагалі не хотів зустрічатися з нею.
Проте, перед переїздом у с. Боромля ОСОБА_3 25 квітня 2003 року склала другий заповіт, вже на користь старшого сина ОСОБА_1 , але всім пояснювала, що заповіла старшому сину саме будинок за адресою: по АДРЕСА_2 . За версією відповідача ОСОБА_2 мати була впевнена, що незважаючи на цей заповіт спірний будинок по АДРЕСА_1 залишиться меншому сину за першим заповітом.
У 2014 році мати тяжко захворіла і потребувала допомоги, у неї був інфаркт. Позивач ОСОБА_1 до неї не приїздив, хоча вона просила про це, він заявляв, що відмовляється від матері, оскільки вона зраджує батька, залишила йому гірший будинок, ніж меншому брату. ОСОБА_1 за твердженням позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 так ненавидів свою мати, що навіть не прийшов на її похорон.
ОСОБА_2 разом із дружиною доглядали ОСОБА_3 до самої смерті, яка після перенесеного інфаркту постійно потребувала сторонньої допомоги.
Оскільки відповідач вважає, що за ОСОБА_1 можливе визнання судом права власності на 3/4 частини домоволодіння, яка належала їх матері, то ОСОБА_2 вважає, що його брат таким чином набуде право власності на всі невід`ємні поліпшення, які ОСОБА_2 зробив за власний рахунок, тому на думку останнього ОСОБА_1 у разі задоволення його первісного позову повинен відшкодувати відповідачу 3/4 вартості всіх поліпшень спірного житлового будинку та господарських споруд.
Так, за час проживання у будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не тільки за згодою матері, а і на її прохання проводив капітальні ремонти, як в самому будинку житловому будинку, так і в господарських спорудах, на що витратив значні кошти. Зокрема, відповідач стверджував, що саме за його кошти:
протягом 1988-1989 року до будинку була проведена газова магістраль, установлений газовий котел, з насосом, 9 батарей, установлено газові труби, газовий лічильник, газові згонки, стальні труби опалення, улаштовано витяжку біля котла;
у 1989 році до будинку проведено водогін, добудовано сарай «В»;
у 1997 році у житловому будинку добудовано кухню, ванну, туалет, вхідний коридор з двома вікнами та дверима, побудовано цегляні сарай, літню кухню із знесенням попередніх старих господарських будівель із шлаку;
у 2011 році у будинку замінені дерев`яні вікна на 8 пластикових;
у 2013 році у всьому будинку була замінена електромережа;
у 2015 році замінено огорожу з дерев`яної на євробетонну на фундаменті, улаштовано 5 секцій з 5 бетонних стовпів, залізні ворота та хвіртку, до будинку проведено каналізаційну мережу з 3 каналізаційних труб та 7 бетонних кілець, установлено лічильник води, водяник фільтр та електробойлер;
у 2018 році до будинку пристроєно металеву бесідку з 6 листів металопрофілю.
Крім того, повністю перекрито дах на всьому будинку оцинкованим залізом, стіни будинку утеплено 5 см шаром пінопласту, оздоблено декоративною штукатуркою, у ванній кімнаті улаштовано унітаз, ванну, раковину, стіни та підлогу оздоблено плиткою, подвір`я улаштовано цеглою.
На всі поліпшення об`єктів нерухомого майна за згодою та проханням матері ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 за його твердженням витратив близько 300000 грн.
Посилаючись на приписи ч. 4 ст. 390 ЦК України ОСОБА_2 просив суд стягнути із ОСОБА_1   3/4 вартості понесених витрат на невід`ємні поліпшення об`єктів нерухомого майна, придбання будівельних матеріалів, установлення технічних пристроїв, сума яких буде визначена за результатами проведення будівельно-технічної (оціночної) експертизи у цій справі.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом – задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини житлового будинку «А1» з господарськими, побутовими будівлями та спорудами (прибудови «а», «а1», навіс «а3», літня кухня «В», погріб «п/г», вбиральня «Г», огорожа № 1, 2), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0627 га з кадастровим номером 5925010100:00:005:0274, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2347 грн судового збору за подання позовної заяви.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на невід`ємні поліпшення нерухомого майна, залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Кудін О.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.  
Вважає, що справа розглянута односторонньо, суд надав перевагу стороні позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , не врахував покази свідків сторони позивача за зустрічним позовом, дійшов висновку про те, що висновок експерта у справі є неналежним доказом про розмір частки виконаних загальних поліпшень спірного домоволодіння. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд прийняв за основу покази одного зацікавленого свідка – дружини позивача, яка неправдиво повідомила про те, що начебто чула, що матір сторін передала на проведення ремонтів в домоволодінні суму в 16000 грн, однак не змогла пояснити час, дату та місце цієї події та інші обставини. Вказує, що за наслідками проведеної судової оціночно-будівельної експертизи судовий експерт дійшов висновку, що частка виконаних поліпшень у загальній вартості домогосподарства складає 52,42 %, а їх вартість становить 293 000 грн. Натомість, суд першої інстанції вказав, що сам по собі висновок експерта не є належним доказом здійснення відповідних ремонтних та будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний в зустрічній позовній заяві період та не є доказом їх виконання саме за рахунок праці та коштів саме ОСОБА_1 вказавши, що всі роботи виконувались саме за рахунок коштів їх матері ОСОБА_3 та за її життя.
Доводить, порушення порядку подачі доказів у справі, так як постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій була долучена пізніше, без заявлення клопотання про поновлення строку на подачу доказів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заперечуючи проти доводів ОСОБА_2 , вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення є законним та обґрунтованим. Вважає неправдивими доводи про упередженість суду, апелянт робить власні висновки з рішення суду першої інстанції.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Кудіна О.М. про зупинення провадження по справі або відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до апеляційного суду є необов`язковою, позиція ОСОБА_2 та його представника є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що спір між синами ОСОБА_3 : позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 щодо права на спадкування її майна розглядався судом у справах № 588/2253/19, 588/1067/21.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року, справа №588/2253/19, яке набрало законної сили 04 листопада 2020 року, та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року, справа №588/1067/21, яке набрало законної сили 17 лютого 2022 року, установлено обставини, які в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій справі між тими ж сторонами (т. 1, а.с. 137-158).
Так, указаними рішеннями суду установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Тростянець Сумської області.
За життя мати сторін у справі ОСОБА_3 02 грудня 1997 року склала спочатку заповіт, який був посвідчений в.о. завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори Перлик Т.М., реєстровий за № 3336, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_2 .
Проте, у подальшому 25 квітня 2003 року від імені ОСОБА_3 державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник О.Д. був посвідчений новий заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1272, яким заповідач заповіла все своє майно позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Гребіник З.Д. Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області 11 листопада 2014 року була заведена спадкова справа за № 9/2014.
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 також своєчасно подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Заяви від інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.
Приватним нотаріусом Гребіник З.Д. 14 травня 2015 року ОСОБА_1 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу 25 квітня 2003 року, реєстровий № 1272, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом як спадкоємцю ОСОБА_3 , яке посвідчує його право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Інших свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Гребіник З.Д. не видавалось.
Постановою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. від 04 січня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , а також на земельні ділянки (паї) на території Боромлянської сільської ради Тростянецього району Сумської області. Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що ОСОБА_1 не подав всіх необхідних документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, а також підтвердження про їх втрату, що унеможливлює для нотаріуса з`ясувати наявність спадкового майна, його склад та місцезнаходження.
У зв`язку з відмовою приватного нотаріуса Гребіник З.Д. видати ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на указану частину спадщини матері ОСОБА_3 (нерухоме майно, що розташоване у с. Боромля), рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року у справі № 588/2253/19 за позовом ОСОБА_1 визнано право власності останнього на цю частину спадщини, а зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 складеного 25 квітня 2003 року на все майно на ім`я ОСОБА_1 – залишено без задоволення.
Також рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 січня 2022 року у справі №588/1067/21, яке набрало законної сили 17 лютого 2022 року, залишено без задоволення позов ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від спадкування.
Крім житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , на який позивач ОСОБА_1 у приватного нотаріуса Гребіник З.Д. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також крім нерухомого майна, яке розташоване у с. Боромля Охтирського району Сумської області, право власності у порядку спадкування за заповітом на яке за ОСОБА_1 визнане рішенням суду, його матері ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності разом з її сином відповідачем ОСОБА_2 належав спірний житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірна земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Зокрема, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 1997 року, виданих державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 належало 3/4 частини житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а також 3/4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Інша частка 1/4 на указане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_2 , який проживає у вказаному спірному будинку із своєю родиною (т. 1, а.с. 16, 17, 79, 80).
Вказані свідоцтва були видані після смерті батька сторін у справі ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У свідоцтвах про право на спадщину за законом та про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя на ім`я ОСОБА_3 державним нотаріусом вказано, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А1», побутові будівлі і споруди: сіни «а», сіни «а1», огорожа №1, 2, погріб «п/г», літня кухня «В».
Також у зазначених свідоцтвах державним нотаріусом указано застереження про те, що на самовільно збудовані споруди свідоцтво не видано.
Відповідно до матеріалів інвентарної справи на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана суду КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» за наслідками проведеної поточної технічної інвентаризації 21 листопада 1997 року (перед отриманням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 ) органом технічної інвентаризації було установлено, що на території домогосподарства самовільно побудовано сарай «Б» та до сіней «а» житлового будинку прибудовано тамбур.
Право власності матері сторін у справі ОСОБА_3 на 3/4 частини житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано у КП ОМР «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» (т. 1, а.с. 10).
Відповідно до Державного акту на право власності на землю від 02 вересня 2005 року Серія ЯА 871355 ОСОБА_3 була співвласником 3/4, а ОСОБА_2 – 1/4 частини земельної ділянки з кадастром номером 5925010100:00:005:0274, площею 0,0627 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 11-14, 18-21).
До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на спірний житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та спірну земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не внесені (т. 1, а.с. 15).
Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 станом на 24 серпня 2022 року та доданого до нього Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва при проведенні технічної інвентаризації установлено, що:
у житловому будинку А1 разом з прибудовами «а», «а1» побудованими у 1967 році, улаштовано перегородку між кімнатами 1-2 і 1-3, житлова площа збільшилась за рахунок переведення підсобного приміщення у житлове, кімната 1-8, що відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції, яка затверджена Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 зі змінами, не є самочинним;
погріб «п/г» побудовано 1966 року;
літня кухня «В» побудована 1985 року
тамбур «а2» прибудований до будинку у 1997 році та сарай «Б» також побудований у 1997 році з цегли є такими, що побудовані без дозвільних документів.
вбиральня «Г» та навіс «а3», побудовані 2014 року відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про внесення змін до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 № 404 (зі змінами), зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд не є самочинним будівництвом і не потребує уведення в експлуатацію (том 2, а.с.19-27).
Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на 3/4 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку з кадастром номером 5925010100:00:005:0274 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 225).
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець за заповітом від 25 квітня 2003 року має право на спадкування всього майна, яке на день смерті його матері належало їй, ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами право на обов`язкову частку у спадщині після смерті його матері.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не довів здійснення відповідних ремонтних та будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний в зустрічній позовній заяві період та не надав доказів їх виконання саме за рахунок його праці та особистих коштів, а не за рахунок коштів їх матері.
Також суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_2 не може вважатись добросовісним набувачем спірного майна, оскільки з 1997 року він набув право власності на спірний будинок в порядку спадкування, а не від особи, яка не мала право його відчужувати, а тому проведені ним поліпшення зроблено як співвласником, а не добросовісним набувачем, водночас, норми статті 119 ЦК УРСР та 357 ЦК України не передбачають права співвласника житлового будинку на стягнення з іншого співвласника чи його спадкоємця витрат на поліпшення спільного майна.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 посилався на те, що він, як єдиний спадкоємець за заповітом, має право на спадкування після смерті матері ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на 3/4 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами та на 3/4 частини земельної ділянки, кадастровий номер 5925010100:00:005:0274, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на зазначене нерухоме майно, оскільки оригінали правовстановлюючих документів перебувають у відповідача ОСОБА_2 , що останнім не заперечувалося і не спростовано.
За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України та ч. 3 ст. 1235 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
У матеріалах справи відсутні докази непрацездатності ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини після смерті матері сторін ОСОБА_3 , тобто станом на 18 жовтня 2014 року, що надавало б йому право на обов`язкову частку у цій  спадщині.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , який є єдиним спадкоємцем за заповітом матері  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та захистив його спадкові права шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. 
Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_2 стверджував, що з 1988 року по 2018 рік проживав спільно з батьками та після їх смерті у спірному будинку по АДРЕСА_1 , постійно поліпшував житловий будинок та господарські будівлі, споруди, здійснював за власні кошти, і за згодою матері та на її прохання капітальний ремонт, реконструкцію, будівель та інші поліпшення житлового будинку та господарських споруд, перелік яких наведено у зустрічному позові та наданому ОСОБА_2 окремому списку для проведення експертизи (т. 1, а.с. 167).
На підтвердження вказаних обставин посилався на показання свідків, квитанції, товарні чеки, видаткові накладні, договір підряду (т.1, а.с. 92-121) та Висновок судового експерта Титаренка К.Є. від 30 вересня 2022 року № 136, яким за клопотанням ОСОБА_2 на підставі ухвали суду від 11 серпня 2022 року у цій справі була проведення судова оціночно-будівельна експертиза (т. 1, а.с. 190-212).
Так, сторонами у справі визнано, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , був побудований їх батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з якими вони разом проживали до 1987 року.
Сторони не заперечували, що з 1987 року ОСОБА_1 почав проживати зі своєю дружиною ОСОБА_9 окремо від брата та батьків по АДРЕСА_2 , тому з 1988 по 1997 рік у спірному будинку фактично проживали батьки сторін справи, а також ОСОБА_2 з дружиною та дітьми. 
Після смерті батька сторін у період з 1997 по 2002 рік у спірному будинку фактично проживали співвласники будинку ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 із своєю родиною.
За даними інвентарної справи вказаний житловий будинок був побудований у 1966 році на наданій ОСОБА_4 земельній ділянці за рішенням виконкому Тростянецької міської ради депутатів від 17 квітня 1964 року, Акту відведення земельної ділянки площею 600 кв.м. від 15 травня 1964 року, Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 14 травня 1964 року та Дозволу на виконання робіт з будівництва від 14 травня 1964 року.
Відповідно до Генерального плану (схеми) забудови, складеного 28 лютого 1968 року, на земельній ділянці був побудований спірний житловий будинок «А1», сіни «а», погріб п/г, сарай «Б» шлакоблочний (1966 року будівництва).
Судовий експерт ОСОБА_10 у Висновку експертизи вказав, що фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки до поліпшень зазначені в інвентаризаційній справі № 4555 від 17 квітня 1964 року з урахуванням реєстрації поточних змін 30 липня 1987 року, а фізичні та технічні характеристики об`єкту оцінки після поліпшень та на час проведення експертизи зазначені у технічному паспорті від 24 серпня 2022 року. Візуально-інструментальне обстеження експертом об`єкта дослідження та зіставлення результатів з технічною та правовою документацією, підтвердило фізичну наявність невід`ємних поліпшень зазначених у переліку ОСОБА_2 (т. 1, а.с.167) та наведені експертом у Висновку. При цьому судовим експертом вказано, що не є завданням експерта визначати ким та коли проведені поліпшення, ним з`ясовано факт фізичної наявності складу та об`єму указаних у переліку ОСОБА_2 .
За наслідками проведеної судової експертизи судовий зроблено висновок, що частка виконаних поліпшень у загальній вартості домоволодіння на цей час складає 52,42 %, а їх вартість становить 293000 грн.
Указаний висновок підтверджує фізичну наявність на цей час поліпшень спірного домогосподарства у порівнянні з його фізичними та технічними характеристиками за даними інвентаризаційної з урахуванням реєстрації поточних змін 30 липня 1987 року.
Сам по собі висновок судової експертизи не є належним доказом здійснення відповідних ремонтних, будівельних робіт, поліпшень саме у вказаний у зустрічному позові період та не є доказом факту їх виконання за рахунок праці та коштів саме ОСОБА_2 , що оспорив ОСОБА_1 заявляючи, що всі роботи виконувались за рахунок коштів їх матері ОСОБА_3 та за її життя.

Крім того, судовим експертом до вартості поліпшень включено тамбур «а2» та сарай «Б», які, як установлено судом, є самочинно побудованими об`єктами, що виключає підстави для набуття права власності на них та врахування їх при визначенні обсягу поліпшень домоволодіння та їх вартості. Також зазначені в описовій частині висновку експерта відомості проте, що до поліпшень будинок перебував у занедбаному стані, без санвузла, водогону та каналізації з пічним опаленням не ґрунтується на матеріалах інвентаризаційної справи та інших матеріалах, які надавались судовому експерту на дослідження.
Додані до зустрічного позову квитанції, товарні чеки, видаткові накладні датовано 2015-2021 роками, і не містять даних стосовно особи платника (покупця), а договір підряду про поставку та установку металопластикової продукції укладено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.92-121).
Допитані свідки ОСОБА_11 (дружина ОСОБА_2 ), ОСОБА_12 (двоюрідна сестра), ОСОБА_13 (двоюрідний брат), ОСОБА_14 (троюрідний брат) підтвердили факт проведення починаючих з 80-х років у спірному будинку капітальних будівельних робіт та багатьох поліпшень, про які заявив ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_11 під час допиту по суті вказала ті ж відомості, що її чоловік ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві, стверджуючи, що всі роботи з 1987 році вони з чоловіком виконували самі за свій рахунок, а свекруха ОСОБА_3 не була проти цього, зазначала, що саме їй з ОСОБА_15 у цьому будинку жити.
Свідок ОСОБА_13 зазначив, що особисто брав участь у будівельних роботах з облаштування водопостачання, опалення та газопроводу до будинку, перекриття даху добудови галереї, викопування траншеї для каналізації. ОСОБА_13 вказав, що батько сторін справи не займався цим, а мати сторін ОСОБА_3 керувала процесом, розказувала що робити, стверджував, що ОСОБА_2 оплачував. Свідок ОСОБА_12 також вказала, що допомагала особисто у проведенні ремонтних робіт брату ОСОБА_2 , позичала його родині кошти на ремонт.
Свідки ОСОБА_16 (троюрідна сестра сторін) та її чоловік ОСОБА_17 зазначили, що 1997 року у місті Тростянець вони не проживали, їм відомо зі слів батька ОСОБА_16 , що у спірному будинку він перебудовував з ОСОБА_18 шлакоблочні кухню, сарай на цегляні, міняли підлогу. Після 1997 року свідкам відомо про заміну вікон на кухні, установлення єврозабору.
Натомість свідок дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_9 суду пояснила, що з дитинства проживала по АДРЕСА_1 , їй відомо, що спірний будинок побудували батьки її чоловіка. Коли свідок ОСОБА_9 з чоловіком проживали у цьому будинку з 1984 по 1987 роки будинок був у гарному стані, були всі зручності, газ провели свекір із свекрухою. Якщо і були зроблені за ці роки поліпшення, то їх було зроблено за кошти батьків сторін справи, які мали більші заробітні плати, ніж їх діти. Також свідок ОСОБА_9 зазначила, що спілкувалась із свекрухою ОСОБА_3 і до, і після її переїзду у с. Боромля, яка їй повідомляла, що передавала 16000 грн. ОСОБА_6 на утеплення будинку.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши у сукупності надані письмові докази, висновок експерта, показання допитаних свідків сторони позивача, які суперечать показанням свідка відповідача та не підкріплюються письмовими доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не доведення  ОСОБА_2 у зустрічному позові проведення за життя батьків виключного за свій рахунок і власною працею всіх заявлених ним поліпшень та не спростовують тверджень ОСОБА_1 про поліпшення домогосподарства за рахунок особистих коштів спадкодавця ОСОБА_3 .
Крім того, ОСОБА_2 не доведено правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_3 , вартості здійснених ним поліпшень спірного нерухомого майна, оскільки до 1997 року він не був власником спірного нерухомого майна, проживав у будинку як член сім`ї власників житла.  
Після смерті батька сторін, його право власності на 1/2 частку у житловому будинку успадкували його дружина та син ОСОБА_2 в рівних долях на підставі отриманих 02 грудня 1997 року у державного нотаріуса свідоцтв, тому після цього і до смерті матері сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 спірний житловий будинок належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (3/4 частини), ОСОБА_2 (1/4 частини).
Таким чином, до 1997 року ОСОБА_2 не був власником спірного нерухомого майна, а з 1997 року він набув право спільної часткової власності у порядку спадкування,  а тому як правильно вказав суд першої інстанції, він не може в розумінні ст. 145 ЦК УРСР та ст. 388 ЦК України вважатись добросовісним набувачем спірного нерухомого майна до 1997 року, оскільки не набував його за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати. У період до 1997 року ОСОБА_2 знав, що проживає і користується майном належним його батькам, яке не вибувало з їх законного володіння.
При цьому судом зазначено, що проведені у спірному домоволодінні з 1997 року будівельні роботи та поліпшення, за умови доведення ОСОБА_2 цього факту належними та допустимими доказами, можуть вважатись поліпшеннями (добудовою) виконаними ОСОБА_2 не як добросовісним набувачем, а як співвласником.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку прийняття доказів є безпідставними, оскільки постанова приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіник З.Д. від 05 жовтня 2022 року, з клопотанням, до якого додано відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України докази надсилання її копії стороні відповідача та наведенням причин ненадання її разом з позовною заявою, була подана на стадії підготовчого провадження, тому була за відповідним клопотанням ОСОБА_1 приєднана до матеріалів справи. 
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 367-369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                                                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Кудіна Олександра Михайловича залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов