ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року	Львів	Справа № 351/704/23 пров. № А/857/14242/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Глушка І.В., Запотічного І.І.,
при секретарі судового засідання:                     Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2023 року у справі №351/704/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції – Калиновський М.М., час ухвалення - 14.55 год, місце ухвалення – м.Снятин, дата складання повного тексту – 18.07.2023),-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Репало О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Снятинського районного суду з позовом до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про  скасування постанови серії ГАВ №209773 від 11.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 14 вересня 2022 року позивач дізналася в Снятинському відділі державної виконавчої служби у Коломийському районі, що відносно неї винесена постанова ГАВ №209773 від 11.01.2022 року. В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 11 січня 2022 року здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, чим порушила ст. 183 КУпАП. Останню притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді 3400 гривень.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням вимог КУпАП та Закону України «Про національну поліцію».
Зазначив, що позивач не здійснювала дій зазначених в оскаржуваній постанові, будь-які докази її винуватості у справі відсутні. Крім того, поліцейським не надано можливості останній скористатися правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбаченими ч.1 ст. 268 КУпАП.
Просить суд поновити позивачці встановлений законом процесуальний строк звернення з адміністративним позовом для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р.
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2023 року позов задоволено частково. Змінено постанову серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, виключивши з неї вказівку про адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. та зазначено, що згідно ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Апелянт вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що при обранні стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, поліцейським не було враховано особу порушниці, яка є особою пенсійного віку, її стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, ступінь її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке не завдало значних збитків суспільним або державним інтересам прав та свобод інших осіб не порушило та подія мала місце з приводу суперечок між сільським старостою та ОСОБА_1 , з приводу функціонування кімнати-музею, організаційними питаннями діяльності якого займалася позивачка, на підставі чого суд частково задовольнив позов, змінив постанову в частині застосування адміністративного стягнення, із зазначенням про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення. передбачене cт. 183 КУпАП, обмежившись усним зауваженням на підставі cт. 22 КУпАП.
Відповідно до статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 183 КУпАП, розглядають органи Національної поліції.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема на підставі статті 183 КУпАП є виключною компетенцією уповноваженого орган, в даному випадку - органів і підрозділів Національної поліції.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження Відповідача (ГУНП в Івано-Франківській області), що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Отже, сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області або Відділення поліції №1 (м. Снятнн) Коломийського РВП ГУНП в Івано- Франківській області).
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.
Від позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із неотриманням повідомлення та бажанням ознайомитись із матеріалами  справи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином, з урахуванням того, що позивачу фактично відомо про дату судового засідання та вказана справи відноситься до термінових адміністративних справ, колегія суддів вважає за можливим розгляд справи у відсутності учасників справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №754836 від 11.01.2022р., ОСОБА_1 11.01.2022 о 10:07 год. здійснила завідомо неправдивий виклик на службу поліції на лінію « 102», повідомивши про нетактовне ставлення відносно неї з боку поліцейських, чим вчинила адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП.
Згідно рапорту помічника чергового відділення поліції №1 Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, 11.01.2022р. отримано заяву та зареєстровано ЄО за №123 від 11.01.2022 як: інша подія. Встановлено, що 11.01.2022 о 10:07 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 , 1960 р.н., жительки с. Красноставці Коломийського району зі скаргою на працівників поліції, які близько однієї години тому приходили до неї, не представились та грубо віднеслись до неї, хамили. За словами заявниці один з них був дільничний. Виїздом СОГ встановлено, що факт нетактовного поводження працівників поліції із ОСОБА_1 не підтвердився. З даного приводу опитаний староста ОСОБА_2 , який був із працівниками поліції під час їх розмови та підтвердив, працівники поліції жодним чином заявницю не ображали.
Постановою серії ГАВ №209773 від 11.01.2022р., складеною начальником відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області В. Антонюком, позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. 
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 11.01.2022 ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції на лінію « 102», повідомивши про нетактовне ставлення до неї з боку поліцейських.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що при обранні стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, поліцейським не було враховано особу порушниці, яка є особою пенсійного віку, її стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, ступінь її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке не завдало значних збитків суспільним або державним інтересам, прав та свобод інших осіб не порушило. Також судом враховано, що подія мала місце з приводу суперечок між сільським старостою та ОСОБА_1 з приводу функціонування кімнати-музею, організаційними питаннями діяльності якого займалася позивачка.
На підставі наведеного, із урахування встановлених обставин, суд змінив постанову поліцейського в частині застосування адміністративного стягнення, із зазначенням про звільнення позивача від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, обмежившись усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції (Основного Закону) України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дана норма Основного Закону України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень частини другої статті 2 КАС України під час розгляду оскаржуваної постанови суд має з`ясувати, чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб у вигляді накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
З матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції були допитані свідки. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 зазначила, що у січні 2022 року ОСОБА_1 прийшла до неї щоб зробити укол. В цей час до них приїхали працівники поліції, які повідомили, що був виклик на « 102» від її колишнього чоловіка . В процесі розмови між ОСОБА_1 та працівниками поліції відбувся конфлікт, після якого остання повідомила, що телефонує на « 102» та вийшла на вулицю. Дії працівників поліції були нормальними.
Свідок ОСОБА_4 , яка працює інспектором ювенальної провенції ВП №1 (м. Снятин) у судовому засіданні пояснила, що була присутня при складані протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Зазначила, що до будинку культури в с. Красноставці вони приїхали близько 10:00год. На місці було встановлено, що перешкод ОСОБА_1 у доступі до кімнати-музею не має. Коли вони перебували у будинку культури, зателефонував черговий та повідомив, що надійшло звернення на лінію « 102» про неправомірні дії працівників поліції відносно громадянки ОСОБА_1 за місцем її проживання. Оскільки, дане повідомлення було неправомірним, тому був складений протокол про адміністративне правопорушення .
Свідок ОСОБА_5 , який працює дільничним офіцером поліції у с.Красноставці суду пояснив, що 11.01.2022р. біля 08:50 год. зателефонував староста села ОСОБА_2 , який просив забезпечити охорону порядку у сільському будинку культури, оскільки повинен вирішити питання про функціонування музею. Приїхавши до будинку культури разом із інспектором ОСОБА_4 , вони зустрілись з ОСОБА_2 , який запросив ОСОБА_1 . Коли остання прийшла до будинку культури, то почала говорити, що вони, працівники поліції, будуть звільнені з роботи, в подальшому зателефонував черговий та повідомив, що надійшло звернення на« 102»від ОСОБА_1 про те, що працівники поліції, які прийшли за місцем її проживання поводили себе нетактовно. З`ясувавши, що до громадянки ОСОБА_1 додому ніхто з працівників поліції не приїжджав, останню повідомили про складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП. Роз`яснили їй права та обов`язки, склали протокол у присутності свідків. ОСОБА_1 відмовилась підписувати та отримувати копію протоколу. Приїхавши у відділення поліції було оформлено документи та передано на розгляд начальнику Снятинського ВП №1 (м. Снятин).
Свідок ОСОБА_2 , староста старостинського округу №7 Снятинської міської ради, суду пояснив, що між ним та ОСОБА_1 існує конфлікт з приводу функціонування музею, який знаходиться в одній із кімнат клубу села Красноставці. Даний музей був облаштований у сільському клубі коли існувала Красноставська сільська рада. На даний час відсутні будь які документи у позивачки, зокрема договір оренди, даний музей не зареєстрований. 11 січня 2022 року, щоб врегулювати конфлікт він зателефонував до дільничного та запросив ОСОБА_1 . Прийшовши до будинку культури ОСОБА_1 сказала поліцейським, що не має про що з ними говорити та вийшла з клубу. Також ОСОБА_1 говорила працівникам поліції, що вони будуть звільнені з роботи.
Допитаний у судовому засіданні начальник ВП №1 (м. Снятин) ОСОБА_6 зазначив, що у січні 2022 року ним було винесено оскаржувану постанову в кабінеті поліцейського відділку на підставі наданих дільничним документів, а саме рапорту, протоколу за ст. 183 КУпАП, письмових пояснень сільського старости. Також дільничний пояснив, що на 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 щодо нетактовної поведінки працівників поліції. На підставі наданих документів було винесено оскаржувану постанову. У протоколі було вказано час та місце розгляду даної адміністративної справи. Оскільки від ОСОБА_1 клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, тому справу він розглянув.
Отже, подія мала місце з приводу суперечок між сільським старостою та ОСОБА_1 з приводу функціонування кімнати-музею, організаційними питаннями діяльності якого займалася позивачка.
Тобто наведені обставини свідчать про те, що мав місце конфлікт та позивач відповідно вважала, що виникли відповідні обставини, які можливо усунути шляхом виклику поліції. 
Колегія суддів зауважує, що  відповідно до п. 4, 5, 8, 10, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, інших публічних місцях; вживає всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.
Як уже зазначалось вище, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику, зокрема, поліції.
Дії особи при цьому спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліція.
Особа викликає поліцейського ніби - то для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських, зокрема.
Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 183 КУпАП обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта вчинення такого на посягання на охоронювані законом суспільні відносин.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновує, що позивач не повідомляла при виклику поліції інформації, що було б завідомо для неї, не існуючою, не правдивою, і бажала надаремного виїзду на місце виклику поліцейських.
Дії ж особи при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, спрямовані на умисний зрив нормальної роботи поліції, з повідомленням при викликові про обставини, що місця не мають.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. 
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.
Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі – також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).
Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі №688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Таким чином з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, апеляційний суд висновує, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не зібрано достатніх доказів, які б переконали суд у тому, що у діях останньої  дійсно мала місце подія і склад правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, за обставин, викладених у постанові.
Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції тим самим втрутившись в дискреційні повноваження Відповідача (ГУНП в Івано-Франківській області), що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 3 с. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимоги з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 243, 250, 268, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області – задовольнити частково.
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2023 року у справі №351/704/23 – скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАВ №209773 від 11.01.2022 по справі про адміністративне правопорушення  та закрити провадження в справі.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний 	
Повне судове рішення складено 27.09.2023