Ухвала
 
16 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 463/3819/22
провадження № 61-14619ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2023 року у складі судді: Жовніра Г. Б., та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань та в особі Прокуратури Львівської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, стягнення майнової та моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань та Прокуратури Львівської області про визнання незаконними дії та бездіяльності, стягнення майнової та моральної шкоди.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачами проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018140150000026 від 04 січня 2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України, а саме умисного невиконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 07 червня 2016 року, якою зобов?язано Львівську митницю ДФСУ повернути позивачу автомобіль марки Volvo, модель V40, р/н НОМЕР_1 . Досудове розслідування цього кримінального провадження є неефективним і незважаючи на обов`язковість судового рішення, автомобіль йому не повернуто, внаслідок чого Галицькою митницею Держмитслужби до нього пред`явлено позов про стягнення витрат за зберігання автомобіля в розмірі 552 425,38 грн. Вказану суму позивач вважав майновою шкодою, яку просив стягнути в примусовому порядку. Крім того, через незаконні дії і бездіяльність відповідачів у позивача погіршився стан здоров`я, появилось хвилювання, депресія, безсоння, що завдало йому моральної шкоди, яку оцінював в сумі 20 000,00 грн, яку також просив стягнути з відповідачів.
 
ОСОБА_1 просив визнати незаконними дії та бездіяльність держави Україна в особі ТУ ДБР у м. Львові та Львівської обласної прокуратури при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні № 12018140150000026 та стягнути з держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові та Львівської обласної прокуратури на його користь 552 425,30 грн майнової шкоди і 20 000,00 грн моральної шкоди.
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2023 року,залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суд у справі № 201/7621/17, у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц; від 29 вересня 2021 року у справі № 757/3362919; від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17; від 11 квітня 2018 року у справі № 233/2582/17; від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17; від 02 вересня 2020 року у справі № 607/8203/18 та постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що твердження суду про неправильно обраний спосіб захисту не відповідає дійсності, оскільки він вибрав спосіб захисту, передбачений пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України, наявність якого суд сам ствердив своїм посиланням на статтю 16 ЦК України. Визнаючи обраний позивачем спосіб захисту неприйнятним, суд не зазначив інший спосіб для захисту його прав. Під час розгляду справи суд неправильно застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, оскільки вона не стосується обрання позивачем способу захисту своїх прав, передбаченого пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України. Суд невиправдано визнав відсутність заподіяної позивачу моральної шкоди при її повній доведеності та безпідставно послався на постанову Верховного Суду у справі № 686/27967/19. Апеляційний суд, в порушення вимог статті 365 ЦПК України, не визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, не з`ясував обставини, на які посилається учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, позбавив можливості позивача заявити клопотання про виклик свідків та про призначення експертизи, розглянув справу без повідомлення позивача та його представника. Суди знехтували практикою Верховного Суду у справі № 201/7621/17 де зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо. У апеляційного суду були всі підстави для скасування незаконного рішення суду першої інстанції.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконними дій та бездіяльності держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові та Львівської обласної прокуратури при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні № 12018140150000026 та стягнення 552 425,30 грн майнової шкоди і 20 000,00 грн моральної шкоди.
 
Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань та в особі Прокуратури Львівської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, стягнення майнової та моральної шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                   В. І. Крат
 
                                                                                               І. О. Дундар 
 
                                                                             Є. В. Краснощоков