12.12.23
22-ц/812/1283/23
Провадження № 22-ц/812/1283/23 Суддя першої інстанції Уманська О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 грудня 2023 року м. Миколаїв Справа № 481/1355/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Уманської О.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 29 вересня 2023 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Доводи позову обґрунтовував тим, що він є сином відповідача. Відповідач перебував з його матір`ю ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Новобузького районного суду від 19 грудня 2019 року.
Судовим наказом Новобузького районного суду від 02 квітня 2020 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання, на той час неповнолітнього, ОСОБА_2 у розмірі частки його заробітку.
На теперішній час він навчається у військово-юридичному університеті імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта 1 навчального курсу денної форми навчання. Крім зазначеного у позивача є ще супутні витрати: харчування, одяг, проїзд до учбового закладу, інтернет, підручники та підтримання нормальної життєдіяльності. Позивач навчається за денною формою навчання та не має можливості самостійно заробляти кошти. Відповідач в свою чергу будучи працездатного віку, не має медичних обмежень до праці, має постійні заробітки але допомоги у добровільному порядку на його навчання не надає. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення ним навчання але не довше ніж до досягнення ним віку 23 років.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 21 липня 2023 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним віку 23 років.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір сумі 1 073. 60 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що суд вважає, що витрати позивача на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів. Оскільки ОСОБА_2 навчаючись на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу він не має, отже потребує допомоги, яку відповідач може надавати.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на те, що суд не в повній мірі з`ясував обставини справи, не в повному обсязі дослідив докази та зробив їх неправильну, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що позивач не навів жодних доказів про «супутні витрати: харчування, одяг, проїзд до учбового закладу, інтернет, підручники.»
Вимоги позивача носять характер припущення та не підкріплені належними доказами, тому не мали враховуватись судом, так як, відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано, що відповідно до довідки, наданої позивачем, останній знаходиться на повному державному забезпечення з 27 серпня 2022 року учбового закладу в якому навчається.
Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач потребує матеріальної допомоги та батько має можливість її надавати. Хоча доведення саме цих обставин покладається на позивача.
Не було враховано судом докази відповідача про відсутність у нього заробітку та наявність непрацездатної матері.
Судом не взято до уваги, що після втрати роботи, відповідач певний час перебував на обліку в центрі зайнятості населення в пошуках роботи, але через перед пенсійний вік не зміг працевлаштуватись. Дане рішення суду призведе до того, що відповідач не в змозі буде сплачувати таку суму, що утворить заборгованість по аліментам. 
Неправомірно суд зазначив про відсутність доказів того, що мати відповідача потребує сторонньої допомоги, чи перебування її на утриманні відповідача. Статтею 182 СК України не передбачено надання підтвердження потреби в сторонній допомозі 79 річній матері відповідача.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Оскільки оскаржене рішення носить характер припущення та не підкріплене належними доказами, тому має бути скасоване, оскільки відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник – ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві позивач зазначав, що просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Новобузького районного суду без змін.
Новобузьким районним судом Миколаївської області під час розгляду справи було у повному обсязі з`ясовано абсолютно всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Всі обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є доведеними належними і допустимими доказами. Висновки викладені у рішенні суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи. Судом не допущено порушення норм процесуального права. Судом не допущено неправильного застосування норм матеріального права.
Вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_1 11 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі. В день судового розгляду справи через електрону пошту Миколаївського апеляційного суду надійшла заява підписана від імені адвоката позивача – Задерецького В.А. про розгляд справи без участі позивача та без його участі, проте зазначена заява відповідно довідки головного спеціаліста відділу забезпечення автоматизованого розподілу судових справ та діловодства Миколаївського апеляційного суду не підписана кваліфікованим електронним підписом, а тому суд апеляційної інстанції залишає її без розгляду. З огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
З довідки від 16 листопада 2022 року № 54/1000, вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Я.Мудрого, на посаді курсанта 1 навчального курсу, денної форми навчання, знаходиться на повному державному забезпеченні з 27 серпня 2022 року.
Згідно паспорта серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сформованого 30 липня 2021 року № 00031898694 відповідач ОСОБА_1 є сином останньої.
Станом на 24 травня 2023 року відповідач ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , які були стягнуті до повноліття сина, що підтверджується розрахунком виданим старшим державним виконавцем Новобузького ВДВС Піскуном В.
Згідно довідок виданих Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 22 серпня 2023 року ОСОБА_3 робились грошові перекази на ім`я сина ОСОБА_2 , зокрема, 25 травня 2023 року в сумі 3 580.06 грн; 10 липня 2023 року в сумі 1 790.03 грн та 29 липня 2023 року в сумі 7 160.12 грн.
За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Відповідно до статей  12, 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У частинах 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з навчанням у військовому інституті  ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, яку його батько має можливість надавати.
Однак, встановивши, що повнолітній син відповідача перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України,  суд першої інстанції не врахував, що позивач не довів існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо), а також не надав письмових доказів на підтвердження отримання ним та розмір щомісячного грошового забезпечення курсанта (довідка про грошові виплати).
04 вересня 2023 року через засоби електронного зв`язку на адресу апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи як додаткових письмових доказів відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 08 грудня 2023 року про відсутність у період 01 кварталу по 03 квартал 2023 року інформації про джерела нарахованого доходу, податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків, а також довідки Управління соціального захисту населення Баштанського райдержадміністрації від 08 грудня 2023 року про відсутність у відповідача будь-яких видів державної соціальної допомоги. 
Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів апеляційного суду зауважує наступне.
За змістом  статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Між тим, відповідач не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.
        Таким, чином відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.  
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки у справі обставини справи встановлені судом неповно, допущено неправильне застосування вищенаведених норм матеріального права та порушення норм процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073.60 грн слід віднести за рахунок держави. 
Оскільки апеляційні скарга по суті вирішених позовних вимог підлягає задоволенню, то витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610.40 грн належить компенсувати за рахунок держави.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1  про стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, відмовити.
Витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610.40 грн компенсувати за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.