ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року	Львів	Справа № 380/15484/23 пров. № А/857/16721/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Шавель Р.М. 

секретар судового засідання                     Гранат В.В. 

за участю представників:
позивача –  Бокало Т.А. 
відповідача – Пазиняк Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року (головуючий суддя Карп`як О.О., м.Львів) у справі № 380/15484/23 за адміністративним позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1   про скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
06.07.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 16.06.2023 року № ВП 70068386.
Позов обгрунтовує тим, що рішення про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправним, оскільки в межах повноважень та у спосіб передбачений законом позивачем виконано рішення суду у справі № 464/1763/21.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що Львівський окружний адміністративний суд, даючи роз`яснення щодо порядку виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова, провів оцінку обставин справи, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, адже Сихівський районний суд не встановив протягом якого періоду ОСОБА_1 було спожито 43,435 ГКал., не вказав з урахуванням якого тарифу на теплопостачання слід здійснити перерахунок, не визначив у який спосіб повинен бути здійснений перерахунок ОСОБА_1 . Суд лише вказав на необхідність проведення такого за конкретний період часу. Апелянт намагався отримати роз`яснення Сихівського районного суду з цього приводу, однак у роз`ясненні було відмовлено. Натомість державним виконавцем не вчинено жодних дій, щоб отримати відповідні роз`яснення від Сихівського районного суду м. Львова, а під тиском погроз з боку представника Човник І.П. про подання скарги на виконавця, неправомірно винесено оскаржувану постанову.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник позивача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
На виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження ВП № 70068386 з примусового виконання виконавчого листа № 464/1763/21 виданого 13.09.2022 року Сихівським районним судом м. Львова, про «Зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості наданих послуг із централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 відповідно до показань засобів обліку теплової енергії, що встановлений у квартирі ОСОБА_1 ».
Постановою головного державного виконавця від 13.10.2022 року ВП № 70068386 відкрито виконавче провадження на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», в якій вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Позивач листом від 07.11.2022 № 09-9444 повідомило відповідача, що рішення Сихівського районного суду м. Львова по справі № 464/1763/21 від 05.07.2021 року було виконано підприємством 07.09.2022 року, що підтверджується службовою запискою начальника відділу обліку та збуту теплової енергії (ВОтаЗТЕ) п. Галини Пакулець.
Позивач листом від 23.02.2023 № 09-2631 повідомило відповідача, що рішення Сихівського районного суду м. Львова по справі № 464/1763/21 від 05.07.2021 року було виконано підприємством 07.09.2022 року, тобто до відкриття виконавчого провадження № 70068386, та на підтвердження здійснення такого перерахунку долучено до листа інформацію щодо перерозподілу кількості та перерахунку вартості теплової енергії на потреби опалення квартири відповідно до показів квартирного приладу обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .
23.03.2023 року позивачем було подано до Сихівського районного суду м. Львова заяву роз`яснення рішення суду по справі № 464/1763/21.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.04.2023 року, в роз`ясненні рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.07.2021 року у справі № 464/1763/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок вартості наданих послуг – відмовлено.
21.04.2023 року позивач у листі № б/н «Інформація по виконавчому провадженню № 70068386 від 13.10.2022 року» повідомив відповідача, про те, що позивачем було подано до Сихівського районного суду м. Львова позовну заяву до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Також до листа було долучено копію відповіді на адвокатський запит від 09.11.2022 року № 09-9548 із зазначенням показів лічильника відповідно до яких здійснено перерахунок у квартирі ОСОБА_1 
16.05.2023 року адвокат Семенюк Р.А. звернувся до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із заявою в якій просив негайно винести постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду. У заяві зокрема вказано, наступне: «У матеріалах виконавчого провадження наявне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.07.2021р. та постанова Львівського апеляційного суду від 19.07.2022р. Цими судами беззаперечно встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не мало право нараховувати ОСОБА_1 за послуги із теплопостачання згідно їх розрахунків із застосуванням Методики, а нарахування повинно бути здійснено виключно згідно показів індивідуального лічильника. Лічильник у квартирі ОСОБА_1 був встановлений у 2009р. Тобто за 9 років (в період із 2009р. до 18.0912018 р.) ОСОБА_1 спожила 43,435 ГКалорій.  Станом на 15.04.2021 p. покази лічильника у квартирі ОСОБА_1 , становили 54.345 ГКал. Тобто в період із 18.09.2018р. до 15.04.2021 р. (неповні 3 роки ) Човник : спожила 54.345 - 43,435  =  10,91 ГКал. В свою чергу, як вбачається із розрахунків ЛМКП «Львівтеплоенерго» ними за спірні періоди нараховано зовсім інші нереально великі суми ГКал, а саме: в жовтні 2017 р. - 8 327,99 грн.. (це сума за 6,765 ГКал);   в листопаді 2017р. - 10 862, 42грн., (це сума за 8,661 ГКал); в грудні 2017р. - 9 640.87грн., (це сума за 7,621 ГКал); в січні 2018р. - 17 538,59 грн., (це сума за 14,190 ГКал); в лютому 2018 р. - 16 707, 33 грн., (це сума за 13,476 ГКал); в березні 2018р. - 22 022.00грн.. (це сума за 17,905 ГКал); в листопаді 2019р. - 6 828.34, ріп. (це сума за 4,385 ГКал).
До заяви було також надано відомості про нарахування та оплату послуг.
Постановою державного виконавця від 16.06.2023 відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на позивача - боржника у виконавчому провадженні ВП № 70068386 накладено штраф у розмірі 5100 грн.
Не погоджуючись з постановою виконавця, вважаючи їх протиправною, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).
  Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
У відповідності до статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 26 Закону №1404-VІІІ визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.
Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.  
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання та мотивів рішення, яке примусово виконується. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Апеляційний суд зазначає, що апелянт не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення будь-яких дій на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.07.2021 року у справі №464/1763/21 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.10.2022 у виконавчому провадженні № 70068386. Крім того, важливим є те, що рішення суду, а також виконавчий документ, виданий на його підставі, містили вказівку «Зобов`язати ЛМКП "Львівтеплоенерго" здійснити перерахунок вартості наданих послуг із централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 відповідно до показань засобів обліку теплової енергії, що встановлений у квартирі ОСОБА_1 ». Колегія суддів звертає увагу, що відомостей про повне фактичне виконання рішення суду боржником на користь стягувача не надано, як і доказів на підтвердження поважності причин невиконання рішення суду у справі №464/1763/21 та повідомлення про відповідний факт державного виконавця.
Враховуючи встановлене, державний виконавець обґрунтовано встановив факт невиконання боржником рішення без поважних причин, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, а отже, подальше притягнення боржника до відповідальності у вигляді штрафу є правомірним.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись   243,  250,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 380/15484/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.