Постанова                                                  
Іменем України
 
04 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 947/30418/19
провадження № 61-1626св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                       Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Раффайзен Банк Аваль» (правонаступник - Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», ОСОБА_2 , 
третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Раффайзен Банк Аваль» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Галайчук Ганни Сергіївни на рішення Київського районного суду м. Одеси                                    від 08 квітня 2021 року у складі судді Луняченка В. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати запис про право власності 17262647 від 31 жовтня 2016 року, вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О. С., згідно з яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за       ОСОБА_2 .
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 27 серпня 2007 року між нею і Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен банк Аваль» ) був укладений кредитний договір    № 014/79729/74/83318, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 383 655,00 грн зі сплатою 12,5 % річних зі строком повернення до 27 вересня        2027 року.
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором            28 вересня 2007 року між ОСОБА_1 і ВАТ «Райффайзен банк Аваль» був укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .
 
24 березня 2016 року між ПАТ «Раффайзен банк Аваль» і Товариством                                    з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» (далі - ТОВ «Стандарт Фінанс Групп») був укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором. Цього ж дня між ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» і ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором.
 
25 червня 2018 року з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 31 жовтня 2016 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С. зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
 
Вважає, що реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 відбулася з порушенням законодавства, зокрема Закону України «Про іпотеку», умов іпотечного договору, адже вона не укладала окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та не отримувала письмового повідомлення про усунення порушень кредитного договору.
 
Також зазначила, що 29 листопада 2011 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за вищевказаним кредитним договором, тобто кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а тому позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося поза межами позовної давності. У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 08 квітня 2021 року позов задовольнив. Скасував запис про право власності 17262647, дата, час державної реєстрації - 31 жовтня 2016 року 14:26:59, вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу                     Янковською О. С., яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки під час проведення державної реєстрації предмета іпотеки було здійснено звернення стягнення на заставлене майно, вартість якого значно перевищує розмір зобов`язання, та без проведення відповідної оцінки заставного майна на момент звернення стягнення, що є підставою для визнання незаконним подібного позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки,                       а тому державна реєстрація переходу права власності на спірну квартиру до відповідача підлягає скасуванню. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Одеський апеляційний суд постановою від 22 грудня 2022 року апеляційні скарги адвоката Сіржанта Ю. В., який діє від імені ОСОБА_2 , та адвоката                Галайчук Г. С., яка діє від імені ОСОБА_1 , задовольнив частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, тому належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння,                                        є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Водночас такий позов ОСОБА_1 не заявила, а вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на її права щодо права на предмет іпотеки.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Галайчук Г. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року та змінити рішення Київського районного суду                м. Одеси від 08 квітня 2021 року в мотивувальній частині про доведеність отримання ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Підставою касаційного оскарження вказувала необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада                              2018 року у справі № 183/1617/106, від 07 листопада 2018 року у справі                                      № 488/5027/14 та застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку місцевого суду про те, що ОСОБА_1 отримала повідомлення про усунення порушень, оскільки вона ніколи не проживала за адресою своєї реєстрації і, відповідно, не могла особисто отримати повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення факту отримання нею повідомлення, не надав можливості позивачці належним чином захистити свої порушені права за допомого належних та допустимих доказів і ухвалив рішення                          з порушенням норм процесуального права та неповним дослідженням всіх доказів у справі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову з підстав обрання позивачкою неналежного способу захисту, апеляційний суд не врахував, що порушення права власності позивачки відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 , а тому заявлені нею позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Водночас судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою, як сталося й у спірному випадку.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2023року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що 27 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір        № 014/79729/74/83318, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 383 655,00 грн, зі сплатою 12,5 % річних, зі строком повернення до 27 вересня           2027 року.
 
Згідно з пунктом 8.6 кредитного договору кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання за цим договором,                               а також за договорами, пов`язаними із забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором          28 вересня 2007 року між ОСОБА_1 і ВАТ «Райффайзен банк Аваль» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О. В., реєстровий № 4634, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .
 
Пунктом 4.1 договору іпотеки визначено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. У цьому документі повинно бути зазначено стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не більше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно з пунктом 4.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Пунктом 4.5 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження, згідно зі статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації право власності іпотекодержателем на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який       в цьому випадку є правовстановлюючим документом.
 
Згідно з пунктом 7.5 договору іпотеки відступлення прав за цим договором здійснюється іпотекодержателем без необхідності отримання згоди іпотекодавця, за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за кредитним договором. Відступлення права іпотекодержателем за цим договором здійснюється за правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації                    у встановленому законом порядку (якщо така реєстрація була проведена).
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року             у справі № 1522/12768/11 задоволено поданий 16 березня 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року № 014/79729/74/83318 у загальному розмірі 706 134,19 грн.
 
24 березня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки Публічному акціонерному товариству «Комерційний індустріальний банк» (далі - ПАТ «Комерційний індустріальний Банк».
 
Цього ж дня ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», яке,               у свою чергу, 24 березня 2016 року уклало з ОСОБА_2 договори про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.
 
31 жовтня 2016 року о 14:26:59 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О. С. відкрила розділ щодо запису про право власності № 17262647 та на підставі рішення про державну реєстрацію                                     від 03 листопада 2016 року, індексний номер 32205676, о 16:18:31 зареєструвала право власності на ім`я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації стали такі документи: договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, серія та № 4634, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О. В.; договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 березня 2016 року, серія та № 422, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В. 
 
У матеріалах реєстраційної справи, завірену копію якої 31 січня 2020 року надав суду приватний нотаріус Янковська О. С. є: договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24 березня 2016 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» і ОСОБА_2 ; акт прийому-передачі до договору іпотеки між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 від 28 вересня 2007 року; договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»        і ОСОБА_1 ; свідоцтво від 26 жовтня 2016 року, видане приватним нотаріусом Янковською О. С., яка посвідчила що 07 вересня 2016 року передала ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 з відомостями щодо вимоги достроково, протягом 30 календарних днів з дати направлення цієї вимоги, погасити заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2007 року                                                № 014/79729/74/83318, іпотечним договором від 28 вересня 2007 року, в розмірі 3 971 901,75 грн. У свідоцтві посвідчено, що заява була передана поштою на адресу ОСОБА_1 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та отримана згідно з відомостями про вручення поштового відправлення (заяви) 12 вересня 2016 року.
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року у справі № 520/12657/16ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний Банк», ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, укладених 24 березня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний індустріальний Банк», укладених  24 березня 2016 року між ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» та ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», укладених 24 березня 2016 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» і ОСОБА_2 . 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно               і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
 
Зазначеним вимогам оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає не повною мірою.
 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
 
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та                                               є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено                                 у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
 
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).
 
За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами цієї справи, державний реєстратор у жовтні-листопаді 2016 року на підставі іпотечного застереження зареєстрував за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру.
 
Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки в спірних правовідносинах належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна.
 
Зазначений висновок апеляційного суду є помилковим з огляду на таке.
 
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження                             № 12-83гс21), у разі якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, залишається у володінні іпотекодержателя (тобто не відбулось подальшого відчуження такого майна), відносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо такого майна мають договірну природу. Для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем, позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Задоволення такого позову зумовлює внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстр) відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі                № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22), розглядаючи питання ефективного способу захисту у подібних правовідносинах (віндикація або скасування державної реєстрації права), підтримала раніше висловлену позицію у справі           № 914/2350/18 (914/608/20), та залишила без змін постанову апеляційного суду про задоволення вимог про скасування державного реєстрації права власності, тобто погодилася з належністю обраного позивачем способу захисту.
 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 30 січня                            2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
 
Оскільки порушення своїх прав позивачка пов`язувала саме з державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем,         апеляційний суд помилково вважав неефективним обраний позивачкою спосіб захисту, адже витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.
 
При цьому апеляційний суд, не встановивши обґрунтованості вимог позову щодо законності переходу права власності на домоволодіння на підставі іпотечного застереження шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.
 
З урахуванням того, що при розгляді встановлено підставу, яка зумовлює скасування оскаржуваної постанови, суд касаційної інстанції не аналізує інших підстав відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених                     у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами             1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. 
 
Враховуючи наведене, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню                                 з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу         в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального                     і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін з огляду на мотиви скасування судового рішення, на підставі чого вирішити спір.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галайчук Ганни Сергіївни задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов