ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4429/23 Справа № 208/8466/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Максюти Ж.І.
суддів – Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.
за участю секретаря – Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за   апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості»,-

В С Т А Н О В И Л А:

10.12.2020 року позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 36725,48 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102 грн.00 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.02.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, складає між ним та банком кредитний договір, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, отже, належним чином зобов`язання за договором не виконував.
Як зазначає позивач у позові, у відповідача станом на 17.09.2020 року є заборгованість у розмірі 36725 (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 48 копійок, яка складається з наступного: 28152 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 36 копійок – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 28152 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 36 копійок – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень – заборгованість за нарахованими відсотками; 8573 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 12 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 гривень – нараховано комісії.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року позов Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  «про стягнення заборгованості» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (р/рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2006 року у розмірі – 28 152 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 36 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (р/рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299 ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у розмірі – 1 611 (одна тисяча шістсот одинадцять) гривень 31 копійка.
В іншій частині вимог – відмовлено.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним.
З зазначеним рішенням АТ КБ «ПриватБанк» не згодний в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення відсотків), вважає, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Позивач наголошує, що, суд не звернув уваги на те, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній Відповідачем заяві.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 07.02.2006 року відповідач підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк»(а.с.19).
Як вбачається з наданого банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк»вони з відповідачем не погоджені та не підписані ним (а.с.20-25).
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.02.2006 року вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує і протягом тривалого часу не здійснює погашення кредиту, внаслідок чого у позичальника перед банком утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 17.09.2020 року становить 34725 (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 48 копійок (а.с. 4-16).
Відповідачем вимоги договору невиконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом не повернуто, у зв`язку з чим у нього, як зазначає позивач, утворилась заборгованість станом на 17.09.2020 року у розмірі 36725 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 48 копійок, яка складається з наступного: 28152 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 36 копійок – заборгованість за тілом кредиту, 28152 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 36 копійок – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 гривень – заборгованість за нарахованими відсотками; 8573 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят три) гривні 12 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 гривень – нараховано комісії (а.с. 4-16).
Згідно довідки наданої позивачем між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки 16.11.2011 року № НОМЕР_3 з терміном дії до 03/15, 19.01.2006 року картка № НОМЕР_4 з терміном дії до 10/15, 31.01.2015 року картка № НОМЕР_5 з терміном дії до 01/19, 31.01.2015 року № НОМЕР_5 з терміном дії до 01/19, 27.06.2015 року картка № НОМЕР_6 з терміном дії до 06/19, 12.08.2015 року картка № НОМЕР_6 з терміном дії до 06/19, 13.08.2017 року картка № НОМЕР_7 з терміном дії до 08/21, 12.10.2017 року картка № НОМЕР_7 з терміном дії до 08/21, 14.05.2018 року № НОМЕР_8 з терміном дії до 03/22, 19.10.2018 року картка № НОМЕР_9 з терміном дії до 09/22, як вбачається дата підписання кредитного договору № б/н в довідці не зазначена (а.с. 17).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, 19.01.2006 року відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_4 , на якому 07.02.2006 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 гривень, в подальшому: 13.08.2007 року кредитний ліміт було збільшено до 5500,00 гривень, 21.05.2008 року було збільшено кредитний ліміт до 7000,00 гривень; 22.02.2009 року зменшено кредитний ліміт до 6140,00 гривень, 27.02.2009 року кредитний ліміт було збільшено до 7000,00 гривень, 04.06.2014 року було зменшено кредитний ліміт до 6550,00 гривень; 03.07.2014 року зменшено кредитний ліміт до 6220,00 гривень, 09.09.2014 року кредитний ліміт було зменшено до 5690,00 гривень, 28.10.2014 року було зменшено кредитний ліміт до 4980,00 гривень; 08.12.2014 року зменшено кредитний ліміт до 4734,99 гривень, 31.12.2014 року кредитний ліміт було зменшено до 4240,00 гривень, 26.01.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 3860,00 гривень, 24.02.2015 року було зменшено кредитний ліміт до 3460,00 гривень; 24.03.2015 року зменшено кредитний ліміт до 3050,00 гривень, 27.04.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 2640,00 гривень, 28.05.2015 року було зменшено кредитний ліміт до 2210,00 гривень; 07.07.2015 року зменшено кредитний ліміт до 1840,00 гривень, 31.08.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 1290,00 гривень, 30.09.2015 року було зменшено кредитний ліміт до 840,00 гривень; 09.11.2015 року зменшено кредитний ліміт до 381,67 гривень, 23.11.2015 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 гривень, 14.05.2018 року було збільшено кредитний ліміт до 15000,00 гривень; 06.08.2018 року збільшено кредитний ліміт до 34000,00 гривень, 21.02.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 32820,00 гривень, 25.03.2019 року кредитний ліміт було зменшено до 32010,00 гривень, 26.03.2019 року було зменшено кредитний ліміт до 32010,00 гривень; 11.04.2019 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с. 18).
Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з лише заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, оскільки позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, ґрунтується на довільному тлумаченні умов кредитування та переоцінки доказів на власну користь.
Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 зазначено, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У спірних правовідносинах АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг.
Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору.
Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 07.02.2006, яка містить виключно персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Разом із цим, підписана позичальником заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк, містить виключно її персональні дані та не містить умов щодо розміру базової відсоткової ставки і відповідальності сторін за порушення зобов`язання, як наполягає позивач у доводах апеляційної скарги.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, наявні у матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 07.02.2006 шляхом підписання заяви.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.
Доводи апеляційної скарги позивача, що поза увагою суду залишився зміст заяви, із погодженою базовою відсотковою ставкою в 3% річних, спростовують самою заявою, де в графі «Кредитна картка» зазначено тип картки, валюти, тип кредитного ліміту, суму кредитного ліміту. Проте відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами така заява не містить. Отже за відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо сплати процентів та її базової відсоткової ставки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав їх стягнення судом.
Дійшовши висновку, що позичальник не погоджував підстави нарахування відсотків та їх базової відсоткової ставки, відсутніми є підстави застосування практики Верховного Суду, сформованої у справах №1366/840/17 від 12.02.2020, №189/2109/18 від 22.07.2020, за змістом якої суд повинен навести власний розрахунок боргу, якщо не згоден із розрахунком банку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни - залишити без задоволення.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                  Ж.І. Максюта 

Судді:                  А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова