ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 листопада 2023 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 718/2440/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Паучек І. І.

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідачка  ОСОБА_1 

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л. О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договорами в сумі 50 936 гривень 25 копійок.
Посилався на те, що 09 травня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №734930215.
Позивач набув права вимоги за вказаним договором внаслідок укладення договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року.
Заборгованість за таким договором становить 40 016 гривень 25 копійок, з яких 11 250 гривень основна сума боргу та 28 766 гривень 25 копійок сума заборгованості за відсотками.
30 березня 2021 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24781-03/2021.
Позивач набув права вимоги за вказаним договором внаслідок укладення договору факторингу №18012022 від 18 січня 2022 року.
Заборгованість за таким договором становить 10 920 гривень, з яких 3000 гривень основна сума боргу та 7920 гривень сума заборгованості за відсотками.
Отже, відповідачка ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами № 24781-03/2021 та №734930215 в сумі 50 936 гривень 25 копійок.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 734930215 від 09 травня 2021 року в розмірі 40 016 гривень 25 копійок, з яких 11 250 гривень основна сума боргу та 28 766 гривень 25 копійок сума заборгованості за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №24781-03/2021 від 30 травня 2021 року в розмірі 10 920 гривень, з яких 3000 гривень основна сума боргу та 7920 гривень сума заборгованості за відсотками.
Суд виходив з того, що відповідачка не виконувала свої грошові зобов`язання, а тому позов є обґрунтованим.
Посилання представника відповідачки на відсутність доказів щодо укладення вказаних кредитних договорів спростовано матеріалами справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані копії кредитних договорів № 24781-03/2021 від 30 березня 2021 року та №734930215 від 09 травня 2021 року без відміток про його підписання представником кредитодавця та вручення підписаної копію таких договорів позичальнику.
Позивачем не підтверджено належними доказами надання грошових коштів позичальнику та невиконання обов`язків за кредитними договорами відповідачкою.
Відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло щодо нарахування складових заборгованості за кредитними договорами.
Оригінали кредитних договорів та графіки погашення заборгованості за такими договорами в матеріалах справи відсутні.
Позивачем не доведений факт отримання права вимоги до відповідачки.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу.
Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилався на те, що кредитні договори № 24781-03/2021 від 30 березня 2021 року та №734930215 від 09 травня 2021 року були укладені в електронній формі та підписані позичальником електронним цифровим підписом. Кредитні договори не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.
Факт надання кредитних коштів за кредитними договорами підтверджується самими кредитними договорами.
Позивач надав належні та допустимі докази, які підтверджують перехід права вимоги за кредитними договорами.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
09 травня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір №734930215. Відповідно до умов вказаного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 11 250 гривень строком на тридцять днів зі щоденним нарахуванням процентів в розмірі 0,68 відсотків від суми кредиту (а.с.8-10).
20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, зокрема до боржника за кредитним договором №734930215 від 9 травня 2021 року (а.с.11-13). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №734930215 від 09 травня 2021 року ОСОБА_1 за період з 21 жовтня 2022 по 30 червня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 40 016 гривень 25 копійок, з яких заборгованість за основним боргом складає 11 250 гривень та заборгованість за відсотками складає 28 766 гривень 25 копійок (а.с.14).
30 березня 2021 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 24781-03/2021. Відповідно до умов вказаного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 3000 гривень строком на тридцять днів зі щоденним нарахуванням процентів в розмірі 2,2 відсотків від суми кредиту (а.с.19-22).
18 січня 2022 року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №18012022 у відповідності до умов якого ТзОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, зокрема до боржника за кредитним договором №24781-03/2021 від 30 березня 2021 року (а.с. 24-25).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №24781-03/2021 від 30 березня 2021 року ОСОБА_1 за період з 18 січня 2022 року по 30 червня 2023 року нарахована заборгованість в сумі 10 920 гривень, з яких заборгованість за основним боргом складає 3000 гривень та заборгованість за відсотками складає 7920 гривень (а.с.28).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що кредитні договори не підписані сторонами.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитні договори № 734930215 від 09 травня 2021 року та № 24781-03/2021 від 30 березня 2021 року підписані відповідачкою електронним підписом. Вказане вбачається із зазначення в тексті договорів про підписання сторін таких договорів електронним підписом (а.с.10, 20). 
Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредиторів подала заявки на отримання кредитів за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредитів, після чого кредитори надіслали відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитних договорів. Без здійснення зазначених вище дій відповідачкою кредитні договори не були би укладені сторонами.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» оспорювані кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19.
Щодо виконання умов кредитних договорів
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що відповідачка отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконував умови кредитних договорів № 734930215 від 09 травня 2021 року та № 24781-03/2021 від 30 березня 2021 року.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Однак станом на день ухвалення рішення суду першої інстанції матеріали справи не містили первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідачки за кредитними договорами.
Розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачці кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитними договорами, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним розрахунках за кредитними договорами № 734930215 від 09 травня 2021 року та № 24781-03/2021 від 30 березня 2021 року.
До подібних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 16 вересня 2020 року усправі №200/5647/18, від 25травня 2021року у справі №554/4300/16-ц,від 26 травня 2021року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021року у справі №209/3046/20, від 26жовтня 2022 року у справі №686/6783/21.
Щодо підтвердження факту відступлення прав вимоги
Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 09 травня 2021 року, укладеним між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_1 . Зокрема, відсутні докази, які підтверджують відступлення права вимоги ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про відмову в позові.
З квитанції від 4 жовтня 2023 року вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 4026 гривень (а.с.71).
Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4026 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 серпня 2023 року скасувати.
В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитними договорами відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 23 листопада 2023 року.

Головуючий                                                         Олександр ОДИНАК 

Судді                                                                  Мирослава КУЛЯНДА

                                               Наталія ПОЛОВІНКІНА