ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3597/23                                        Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С.М.
Провадження № 22-ц/818/1714/23                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: ро визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року                                                        м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                 Яцини В.Б.
суддів колегії                                Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Наталії Валеріївни на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова-правова група Лекс", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

У липні 2023 року  ОСОБА_1  звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталій Петрович, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 132 вчинений 13.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. про стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» заборгованості за договором кредиту № 200354194 від 09.10.2015 в сумі 22620,05 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 -адвокат Міщенко Н.В. подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати і направити справу до Жовтневого районного суду м. Харкова для продовження розгляду.
На обґрунтування скарги вказала, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, Вказує, що підсудність справи Жовтневому районному суду м. Харкова вона обґрунтовувала ст.28 ЦПК України та ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», а також роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, а також фактом проживання в Новобаварському районі м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.06.2023 року №6331-5002794292.
Зауважує, що суд першої інстанції проігнорував виключне право позивачки щодо вибору підсудності справи та докази на підтвердження цього, та самостійно визначив підсудність справи за місцем роботи позивачки.
Вказує, що позиція позивачки щодо дотримання альтернативної підсудності та звернення до належного суду за місцем проживання на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.06.2023 року №6331-5002794292, підтверджується правовим висновком Верховного суду у постанові від 02.09.2019 у справі № 753/20939/17, та висновки якої в силу ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин. Посилається на постанови Харківського апеляційного суду від 19.07.2021 у справі №638/6497/21, від 16.05.2023 у справі №644/819/23, від 11.02.2020 у справі №635/1282/19-ц.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Подільського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для застосування альтернативної підсудності не вбачається, а тому на даний позов повинен пред`являтися за правилами загальної підсудності, тобто за місцем знаходження відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокард-Україна», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (нині вул. Кирилівська), 134А, що територіально належить до підсудності Подільського районного суду м. Києва.
Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.
Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.
Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.
Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.
Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.
Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Тобто, загальне правило територіальної підсудності щодо пред`явлення позову за місцезнаходженням відповідача застосовується лише у випадку, коли інші правила підсудності не встановлені положеннями Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 28 ЦПК України встановлена підсудність справ за вибором позивача.
Так, ч.12 цієї статті передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.
Колегія суддів зважує на те, що згідно вказаних норм цивільного процесуального права право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що місцем роботи боржника (позивача по справі) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокард-Україна» , яке зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 134 А, що також підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. від 22 лютого 2022 року ВП №68380619.
Із вказаної постанови, а також постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. від 27 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження вбачається, що адресою боржника: АДРЕСА_2 .
Між тим, згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації в Новобаварського району Харківської міської ради від 02 червня 2023 року №6331-5002794292 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , тобто за територіальною підсудністю Жовтневого районного суду міста Харкова.
Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , оскільки виконавчі дії, окрім іншого, можуть вчинятися за місцем проживання боржника.
Пред`являючи до Жовтневого районного суду м. Харкова позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, заявниця використала належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності. Позов подано до суду за місцем реєстрації її проживання, на підтвердження чого до позовної заяви долучено відповідна довідка, про це також зазначено у позовній заяві (а.с.2,4).
Натомість суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належним чином не оцінив цей письмовий доказ, а відтак дійшов помилкового висновку про підсудність даної справи Подільському районному суду м. Києва.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо не підсудності даної справи Жовтневому районному суду м. Харкова.
За змістом п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п. 6 ч. 1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Наталії Валеріївни– задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2023 року – скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий          В.Б.Яцина.

Судді                                                                І.В.Бурлака.

       О.В.Маміна.