КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 363/1603/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9969/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лібермана Івана Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року у складі судді Рудюка О.Д., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом,  в якому просила: 
 
- здійснити поділ майна подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини набутого за час перебування у шлюбі нерухомого майна, виділивши у власність позивача: 2/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 299,6 кв.м., житловою площею 185,1 кв.м., що знаходиться  за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 548071232218; 2/3 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221886001:03:231:0110 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1511 га, що розташована в АДРЕСА_1 ; 2/3 частину земельної ділянки кадастровий номер 3221886001:03:229:6001, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1382 га, що розташована в АДРЕСА_1 ; 
 
- іншу 1/3 частину спірного нерухомого майна залишити у володінні ОСОБА_4 ;
 
- вирішити питання судових витрат.
 
Позов обґрунтовано тим, що 01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу подружжям придбано майно, що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, а саме: земельна ділянка площею 0,1511 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:231:0110; земельна ділянка площею 0,1382 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:229:6001; житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 299,6 кв.м. житловою площею - 185,1 кв.м. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є: батько ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 , діти померлого: дочка - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
 
Позивач зазначає, що спірне нерухоме майно було придбане під час шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивач по справі має право на визнання не нею права власності на 1/2 частину вказаного майна. Позивач разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги до майна померлого. Враховуючи, те що неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, позивач вважає, що саме в інтересах дитини необхідно відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірного нерухомого майна. 
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Ліберман І.М. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи та порушення норм процесуального права просить скасувати його та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач разом із неповнолітньою дочкою є спадкоємцями першої черги до майна померлого. Враховуючи, те що неповнолітня проживає разом з позивачем та знаходиться на ї утриманні, позивач вважає, що саме в інтересах дитини необхідно відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірного нерухомого майна. Фактично придбане майно, поділ якого є предметом спору, є таким, яке використовувалось батьками на виконання свого обов`язку утримувати дитину, дитина проживає у будинку, який також є спільною сумісною власністю подружжя.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Бондар Н.Я. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року без змін.
 
Вказує, що позивачкою не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наведені в позовній заяві обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги та за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна, а факт проживання малолітньої дочки разом із позивачкою сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Таким чином спірне нерухоме майно набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. Підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 Сімейного кодексу України відсутні. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гринів Я.В. в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення оскільки вона є необґрунтованою, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року.
 
Вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято із з`ясуванням всіх обставин справи та з дотриманням та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
 
Зазначає, що частка померлого учасника спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах і може переходити як до спадкоємців за заповітом так і до спадкоємців за законом. Якщо будь-хто із спадкоємців одночасно виступає співвласником спільного майна, це не дає йому жодних переваг при спадкуванні. Водночас такий спадкоємець-співвласник при розподілі спадщини має переважне перед іншими спадкоємцями право на виділ його у натурі майна у межах його спадкової частки, якщо це не порушує інтересів інших спадкодавців, що мають істотне значення (ч.2 ст. 1279 ЦК України).
 
Вказує, що позивачка як дружина померлого ОСОБА_4 має право на частку спірного будинку та земельних ділянок, на яку їй приватний нотаріус може видати свідоцтво на право у спільному майні подружжя як другому з подружжя при визначенні частки спадкодавця у спільній сумісній власності в судовому порядку. Є всі підстави вважати, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у спільній сумісній власності на спірний будинок та земельні ділянки становить частини вказаного нерухомого майна. 
 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, судом про час, місце і дату судового засідання повідомлялися належно (а.с. 151, 153 т.2), від представника ОСОБА_3 адвоката Гринів Я.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, з огляду на що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для розгляду справи за їх відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 яка просила про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зі справи убачається, що 01.12.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 9 т.1).
 
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10 т.1).
 
Відповідно до справи, за період шлюбу між позивачкою та ОСОБА_4   придбано наступне  майно: 
 
- земельна ділянка площею 0,1511 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:231:0110, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.11.2012, зареєстровано в реєстрі за № 2624 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2015;
 
- земельна ділянка площею 0,1382 га, що розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221886001:03:229:6001, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.07.2017, зареєстровано в реєстрі за № 1004 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2017;
 
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 299,6 кв. м житловою площею - 185,1 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.01.2015, індексний номер 32148068.
 
ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік позивачки ОСОБА_4 помер (а.с. 11 т.1).
 
Відповідно до справи, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є: батько ОСОБА_2 , позивачка, діти померлого: дочка - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_3 .
 
Позивачка звертаючись у суд просила збільшити її частку у праві спільної сумісної власності подружжя на 2/3 частки всього спірного майна, а  іншу 1/3 частину нерухомого майна  залишити у володінні ОСОБА_4 , посилаючись при цьому на те, що саме в інтересах спільної доньки необхідно відступити від засади рівності часток  подружжя.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не підтверджено  належними та допустимими доказами наведені в позовній заяві обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, та за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного нерухомого майна, а факт проживання малолітньої дочки разом з позивачкою не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.  
 
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову, проте не погоджується з мотивами, за яких районний суд дійшов  таких висновків.
 
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно з вимог ч. 1-3 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
 
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
 
Отже, положеннями ст.70 СК України передбачено право одного із подружжя під час вирішення судом спору про поділ їх спільного майна  ставити питання про збільшення  частки у спільному майні при наявності доказів неналежного виконання іншим подружжям обов`язку щодо  матеріального забезпечення сім`ї, вчиняв дії на шкоду сім`ї, не забезпечував  належного утримання дітей.
 
Таким чином, законодавець передбачив право суду відступити від засади рівності часток подружжя за певних умов - лише під час вирішення спору про поділ  їх спільного майна.
 
Між тим, відповідно до справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому не  може бути стороною спору про поділ майна, поданого до суду після його смерті, а за життя померлого ОСОБА_1 не заявила вимоги збільшення її частки у спільному майні подружжя з посиланням на передбачені законом правові підстави. 
 
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
 
Разом з тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
 
Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27.05.2020 у справі №361/7518/16.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі №  550/1040/16-ц, провадження № 61-28423 св 18.
 
Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності та визнання судом права власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Відповідний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом, про що зазначено і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19.
 
У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 Верховний Суд також указав, що відносно померлих позовні вимоги не можуть заявлятися, так як померлі особи не мають цивільної процесуальної правосуб`єктності.
 
Окрім цього,  відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами  частини  другої  статті  372  ЦК  при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду  частка  співвласника  може  бути  збільшена  або 
зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
 
У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із  співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка 
померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.  Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.
 
При цьому колегія суддів звертає увагу на положення ст.ст. 34, 71 Закону України "Про нотаріат" якими  передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
 
У пункті 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, зазначено, що одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна.
 
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.
Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.
 
Підставою для видачі одному з подружжя свідоцтва про право власності на частку у спільному майні після смерті іншого з подружжя є заява такої особи до нотаріальної контори.
 
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
 
У разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності підлягає визначенню частка померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.
 
Отже, майно спадкодавця після його смерті трансформується у спадкове майно.
 
Положеннями матеріального права не передбачено право   вирішення судом спору про поділ майна подружжя, набутого в період шлюбу, після смерті одного з  співвласників такого  майна.
 
Отже, районний суд, ухвалюючи рішення,  не врахував зазначеного,  а тому  рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні вимог.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Лібермана Івана Михайловича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: