ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«31» жовтня 2023 року
м. Харків
справа № 635/3889/23
провадження № 22ц/818/2073/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів – Мальованого Ю.М., Яцини В. Б., 
за участю секретаря – Волобуєва О.О.,
учасники справи:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, представниця заінтересованої особи – Морозова Н. А.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 серпня 2023 року в складі судді Савченка Д.М.
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт того, що вона працювала кухаркою у відповідності до записів №№ 3, 4, 5, 6, 7 у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 : з 07 квітня 1983 року по 14 вересня 1989 року - в Московському тресті їдалень міста Харкова на фабриці-кухні «Серп і Молот»; з 15 вересня 1989 року по 20 лютого 1992 року - в Комбінаті харчування на фабриці-кухні «Серп і Молот».
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 серпня 2023 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України та роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали порушив норми процесуального права, не звернув увагу на те, що спору про право немає, адже вона не оскаржувала саме рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у перерахунку пенсії, а просила встановити та підтвердити факт того, що вона дійсно працювала відповідно до записів у трудовій книжці. Зазначила, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливість встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту, що особа дійсно працювала кухаркою не є публічно-правовим, оскільки її вимоги не стосуються захисту її прав у сфері публічно-правових відносин. Компетенція адміністративних судів на таку категорію справ не поширюється.

23 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав судове рішення – законним, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому зазначив, що із заяви заявниці вбачається спір про право, яке підлягає захисту в порядку адміністративного судочинства. Спір стосується проведення перерахунку пенсії – допризначення, в чому їй відмовлено суб`єктом владних повноважень. Оскільки ОСОБА_1 з відмовою не згодна, вона має право на оскарження цієї відмови в порядку адміністративного судочинства. 

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 31 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшла заява про розгляд справи без його участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що між заявницею та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення та виплати пенсії з урахуванням окремого періоду страхового стажу. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду першої інстанції перебувала справа за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт того, що вона працювала кухаркою у відповідності до записів №№ 3, 4, 5, 6, 7 у її трудовій книжці серії НОМЕР_1 : з 07 квітня 1983 року по 14 вересня 1989 року - в Московському тресті їдалень міста Харкова на фабриці-кухні «Серп і Молот»; з 15 вересня 1989 року по 20 лютого 1992 року - в Комбінаті харчування на фабриці-кухні «Серп і Молот».

Звертаючись до суду з даною заявою  ОСОБА_1 посилалася на те, що 01 вересня 1980 року вона вступила до Харківського технікуму громадського харчування та 01 березня 1983 року закінчила його. На підставі наказу № 47-К від 06 квітня 1983 року її прийнято кухаркою до Московського тресту їдалень міста Харкова фабрики-кухні «Серп і Молот». На підставі наказу № 179-К від 10 вересня 1985 року її переведено кухаркою 5 розряду на тому ж підприємстві. На підставі наказу № 106-К від 02 червня 1989 року згідно нового випуску ЕТКС № 55 їй встановлений 5 розряд кухарки фабрики-кухні «Серп і Молот». На підставі наказу № 22-к від 20 лютого 1992 року її звільнено за пунктом 5 статті 36 КЗпП УССР у зв`язку з переведенням на фабрику-кухню «Серп і Молот» при заводі «Серп і Молот» на підставі рішення Облвиконкому № 140 від 28 жовтня 1991 року. Згідно наказу № 1-к від 20 лютого 1992 року її зараховано на фабрику-кухню «Серп і Молот» при заводі «Серп і Молот» кухаркою 5 розряду у зв`язку з переведенням з комбінату харчування Московського району на підставі рішення Облвиконкому № 140 від 28 жовтня 1991 року та наказу комбінату харчування № 22-к від 20 лютого 1992 року.

02 лютого 2023 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою за призначенням/перерахунку пенсії. Однак. їй роз`яснено, що в трудовій книжці нібито нечіткий відбиток печатки при звільненні 20 лютого 1992 року, а отже не зараховується трудовий стаж.

Звернувшись 27 квітня 2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою за призначенням/перерахунку пенсії, вона отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову № 204450014797 від 28 квітня 2023 року.

Вказала, що для подальшої реалізації її права на пенсію необхідно встановити факт того, що вона дійсно працювала з квітня 1983 року по лютий 1992 року на Фабриці-кухні «Серп і Молот».

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 серпня 2023 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України встановлено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, згідно із статтею 293, частиною другою статті 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

У пунктах 1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок).

Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV Порядку визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення фактів роботи на відповідному підприємстві у певний період, заявниця обґрунтовувала необхідність встановлення фактів для подальшого зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з питання перерахунку пенсії. Стверджувала, що зверталася з відповідним зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Вважала, що є підстави для розгляду її заяви саме у порядку окремого провадження.

Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 204450014797 від 04 квітня 2023 року відмовив у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Також їй повідомлено, що перерахунок пенсії буде проведено після надходження акту перевірки.

Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 20445001497 від 28 квітня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії до призначення у зв`язку з наданими додатковими документами, оскільки відсутні первинні документи для даного перерахунку пенсії.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у цій справі спору про право, оскільки у разі встановлення судом того факту, що ОСОБА_1 працювала кухаркою з 07 квітня 1983 року по 14 вересня 1989 року - в Московському тресті їдалень міста Харкова на фабриці-кухні «Серп і Молот»; з 15 вересня 1989 року по 20 лютого 1992 року - в Комбінаті харчування на фабриці-кухні «Серп і Молот», ОСОБА_1 отримає право на перерахунок вже призначеної пенсії та зміну її розміру.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 706/1637/16-ц (провадження № 61-27847св18) зроблено висновок, що «закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються рішень та дій управління пенсійного фонду, його посадових осіб щодо не призначення заявнику пенсії на пільгових умовах з урахуванням недотримання останнім визначеної законом процедури встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства та віднесення вирішення таких питань до компетенції спеціально створеної пенсійним фондом комісії. Враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України особа має право звернутися за захистом свого права в суд, але не з заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії на пільгових умовах, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства».
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 19 червня 2019 року у справі № 542/572/16-ц (провадження № 61-15958св18).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини другої статті 124 Конституції України заявник має право звернутися за захистом свого права до суду, а не із заявою про встановлення факту існування трудових відносин, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, у випадку існування спору про право заява про встановлення факту на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії, не може розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 204/6475/18 (провадження № 61-5776св19), від 14 серпня 2019 року у справі № 587/1283/17 (провадження № 61-27262св18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У справі, що переглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на перерахунок пенсії має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 265/4631/19 (провадження № 61-23313св19).

Посилання заявниці на те, що її звернення до суду в порядку окремого провадження обумовлене тим, що спір про право у справі відсутній, колегія суддів вважає безпідставними, зважаючи на суть правовідносин, що виникли у зв`язку зі зверненням заявниці до суду. Суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України та обґрунтовано виходив із того, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються перерахунку пенсії, а отже рішень та дій управління Пенсійного фонду України, його посадових осіб щодо неперерахування пенсії (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 204/6475/18 (провадження № 61-5776св19).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що заява  ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, відсутні. 

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 серпня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований

                                                                               В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.