ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9226/23 Справа № 212/5167/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/5167/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1  звернувся о суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» (надалі - ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод», ТОВ «КРМЗ») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , протягом 22 років 03 місяців, працював на підприємстві відповідача, зокрема, з 11.09.2000 року по 16.11.2000 року - учнем обрубувача термообрубного цеху ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод»; з 16.11.2000 року по 31.10.2001 року - обрубувачем термообрубного цеху ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод»; з 01.11.2001 року по 31.03.2004 року - обрубувачем термообрубувальної дільниці третього розряду сталефасоноливарного цеху ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання»; з 01.04.2004 року по 01.03.2016 року - обрубувачем термообрубного цеху ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання»; з 01.03.2016 року по 18.12.2016 року - обрубувачем термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання»; з 19.12.2016 року по 26.12.2022 року - обрубувачем термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «Метінвест - Криворізький ремонтно-механічний завод» (далі за текстом рішення – ТОВ «КРМЗ»). 
Працюючи обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком та ручним способом, термообрубного цеху, з 19.12.2016 року по 26.12.2022 року, на ТОВ «КРМЗ», позивач виконував обрубку, зачистку та вирубку пневматичним молотком або зубилами вручну складних і відповідальних відливків та деталей з внутрішніми ребрами та перегородками в важко доступних місцях, видалення залишків стрижнів та каркасів з тонкостінних багатоканальних та відповідальних відливок, ливників та прибутків з відливок складної форми, вирубка дефектів у складних відливків та деталях за шаблонами. 
02 лютого 2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» складено медичний висновок № 183, на підставі якого ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з вираженим синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатїї верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковий періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня); радикулопатія попереково-крижова L5-S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). 
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення захворювання (отруєння) від 21.04.2023 відносно ОСОБА_1 вбачається, що підставою виникнення в нього професійного захворювання було те, що він, працюючи обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком та ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), термообрубного цеху з 19.12.2016 року по 26.12.2022 року на ТОВ «КРМЗ» та внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, вібрації, пилу, шуму. 
Також раніше він, працюючи в ВАТ «Криворізький Центральний рудоремонтний завод», ЗАТ «Криворізький завод гірничого машинобудування» обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком та ручним способом (молотками, зубилами, пневмоінструментами), термообрубного цеху, за період з 11.09.2000 по 18.09.2016, з тих же причин підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, вібрації, пилу, шуму. 
Через шкідливі та тяжкі умови праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, які перевищували гранично-допустимі норми, з вини відповідача, позивач отримав хронічні професійні захворювання. 
13.06.2023 року позивач пройшов первинний огляд МСЕК, де йому визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% (30% - радикулопатія, 20% - вібраційна хвороба, 10 % - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з 22 травня 2023 року до 1 червня 2024 року з визначенням індивідуальної програми реабілітації інваліда, внаслідок чого йому необхідно проходити санаторно-курортне лікування та йому протипоказана важка праця, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу та шуму. На даний час його постійно турбує стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в праві руку та ногу, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, переважно правих, загальну слабкість, задишка при фізичному навантаженні, сухий кашель, важкість у грудях, втому. Внаслідок отриманого професійного захворювання він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, лікування, тому тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя та влаштуватися на роботу через стан здоров`я, а негативні зміни в його житті є незворотними, чим ОСОБА_1 завдано моральної шкоди з вини відповідача. Таким чином, визначав розмір завданої йому моральної шкоди через отримані професійні захворювання з вини відповідача в сумі 335 000,00 грн. 
На підставі наведеного просив суд стягнути з ТОВ «КРМЗ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 335 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - 100000,00 грн., без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти заявлених вимог - відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» у дохід держави судовій збір в сумі 1000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» ставить питання про зміну рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з утриманням податку з суми відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що положеннями  Податкового кодексу України врегулювано питання оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, а тому визначення розміру моральної шкоди без утримання податків є незаконним. Крім того, вказує й на те, що розгляд питання оподаткування не є предметом розгляду даної справи.
Окремо зазначає, що Метінвест ПрАТ «ЦГЗК» зверталося з даного питання до Державної податкової служби України, яка в індивідуальній податковій консультації від 03 вересня 2021 року роз?яснила, що у випадку, коли за рішенням суду сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров?ю, більша, аніж 4-х кратний мінімальний розмір заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» - Савельєву Т.Д., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити,  перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.  
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював: з  11.09.2000 року по 16.11.2000 року учнем обрубувача термообрубного цеху ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод»; з 16.11.2000 року по 31.10.2001 року обрубувачем термообрубного цеху ВАТ «Криворізький центральний рудоремонтний завод», звідки був звільнений по переводу до ЗАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», правонаступником якого став ПрАТ «Криворізький завод гірничого обладнання», де він працював з 01.11.2001 року по 18.12.2016 року обрубувачем термообрубувальної дільниці третього розряду сталефасоноливарного цеху та термообрубного цеху, звідки був звільнений по переводу до ТОВ «Метінвест - Криворізький ремонтно-механічний завод», де працював з 19.12.2016 року по 26.12.2022 року обрубувачем термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія НОМЕР_1 ).
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2023 року, складеного відносно ТОВ «КРМЗ» було встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з вираженим синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатїї верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковий періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня); радикулопатія попереково-крижова L5-S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху), що підтверджується медичним висновком № 183 від 2 лютого 2023 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено виникнення його причини, оскільки ОСОБА_1 , працюючи обрубувачем, зайнятим на обробці лиття наждаком та ручним способом, термообрубного цеху з 19.12.2016 року по 26.12.2022 року на ТОВ «КРМЗ», виконував обрубку, зачистку та вирубку пневматичним молотком або зубилами вручну складних і відповідальних відливків та деталей з внутрішніми ребрами та перегородками в важко доступних місцях, видалення залишків стрижнів та каркасів з тонкостінних багатоканальних та відповідальних відливок, ливників та прибутків з відливок складної форми, вирубка дефектів у складних відливків та деталях за шаблонами, тому внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування підпадав під дію підвищених параметрів важкості праці, вібрації, пилу та шуму, що перевищували нормативні показники,  що підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 24 вересня 2021 року з доповненнями від 27 грудня 2022 року Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, загальний стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 22 років 3 місяці, з яких позивач пропрацював 6 років на підприємстві відповідача, ТОВ «КРМЗ», що також підтверджується копією трудової книжки позивача.
Згідно із довідками МСЕК № 129535 та № 130999 від 13.06.2023 р.  ОСОБА_1 було встановлено з 22 травня 2023 року первинно 65% стійкої втрати працездатності через професійні захворювання: радикулопатія (30%), вібраційна хвороба (20%), хронічне обструктивне захворювання легень (10%) та глухуватість (5%), а також 3-ю групу інвалідності з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування, з визначенням йому індивідуальної програми реабілітації інваліда  у зв`язку із професійним захворюванням  ОСОБА_1 .
У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується: випискою із медичної карти від 26 жовтня 2021 року; випискою із медичної карти від 30.10.2021; випискою із медичної карти від 05.06.2020 року; випискою із медичної карти № 12014/473 від 11.06.2021 року; випискою із медичної карти № 2227/86 від 12.02.2021 року; випискою-епікризом із медичної карти № 278/111 від 06.02.2023 року; випискою із медичної карти № 23П12127 від 30.05.2023 року; випискою-епікризом із медичної карти № 22П0255 від 11.02.2022 року; випискою-епікризом із медичної карти № 22П12128 від 15.07.2022 року; випискою-епікризом із медичної карти № У 15435 від 17.07.2021 року; випискою-епікризом із медичної карти № У 15556 від 23.12.2020 року; випискою-епікризом із медичної карти № П 4428 від 14.05.2020 року; випискою-епікризом із медичної карти № 22П09990 від 17.06.2022 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Згідно з нормами Конституції України – людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 квітня 2023 року вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування підпадав під вплив підвищених параметрів важкості праці, вібрації, пилу та шуму. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини роботодавця – ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди, що останнім фактично не оспорюється в апеляційній скарзі.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності. 
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та не оспорюється відповідачем ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод».
Що стосується вимог апеляційної скарги відповідача ТОВ «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, то вони не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 та зазначено про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. 
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
За таких обставин, правові підстави для зміни формування висновку суду першої інстанції щодо питання застосування положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю, відсутні.
Не приймаються колегією суддів й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Метінвест ПрАТ «ЦГЗК» зверталося з даного питання до Державної податкової служби України, яка в індивідуальній податковій консультації від 03 вересня 2021 року роз?яснила, що у випадку, коли за рішенням суду сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров?ю, більша, аніж 4-х кратний мінімальний розмірі заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Так, порядок надання індивідуальних податкових консультацій регламентовано розділом 3 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.
Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.
Разом із тим, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою службою України надано ПрАТ «ЦГЗК» податкову консультацію щодо оподаткування податком на доходи з фізичних осіб та військовим збором суми моральної шкоди, яка виплачується за рішенням суду, що не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки, у даному випадку, як вже зазначено вище, спір стосується відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Крім того, слід зазначити, що індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і не є обов?язковою для суду, та в самому тексті податкової консультації зазначено, що, з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм податкового законодавства у частині оподаткування доходів фізичних осіб, необхідне детальне вивчення документів (матеріалів), які стосуються порушеного питання.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест – Криворізький ремонтно-механічний завод» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

       Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: