ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 грудня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9138/23
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1424/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2023 року (місце ухвалення – м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
                                     В С Т А Н О В И В :
У червні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Дайнеко І.А. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилався на те, що адміністратор відділу реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління адміністративних послуг ЧМР відмовив у знятті з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  за заявою власника – ОСОБА_1 .
Вказує, що адміністратор додатково просив надати довідку Чернігівського обласного ТЦК та СП про надання дозволу ОСОБА_2 на зміну місця проживання, проте позивач стверджує, що п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання подання такої довідки не передбачено, а тому вважає рішення про відмову у знятті з реєстрації протиправним, яке підлягає скасуванню.
У позові представник ОСОБА_1 – адвокат Дайнеко І.А. просив визнати протиправним та скасувати рішення адміністратора відділу реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21.04.2023 про відмову у знятті з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою власника та зобов`язати Управління адміністративних послуг  Чернігівської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зареєстрованого місця проживання за адресою:  АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.07.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи - Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.09.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що враховуючи, що в Україні введено і наразі триває воєнний стан, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, не змінюючи місце проживання у воєнний час та з моменту оголошення мобілізації без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач звернувся до відповідача щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку, що відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  представник ОСОБА_1 – адвокат Дайнеко І.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.09.2023 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
За доводами апеляційної скарги, рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказує, що 11.01.2023 між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , у якій були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Проте, як зазначає заявник, всупереч п. 5.1 Договору у встановлений Договором строк продавець свій обов`язок не виконала, у зв`язку з чим 21.04.2023 позивач звернувся із заявою власника житла про зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання в порядку ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», до якої було додано повний перелік документів, визначений законодавством для отримання відповідної послуги зі зняття з реєстрації власником осіб, зареєстрованих в його житлі. Адміністратор відділу реєстрації /зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Р.М. Лейчук прийняв рішення про відмову у знятті з реєстрації ОСОБА_2 , оскільки заявником не було додано дозволу Чернігівського обласного Територіального центру комплектації та соціальної підтримки на зміну місця проживання ОСОБА_2 .
Заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі ч. 4 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», ч. 2 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Постанови КМУ № 1487, оскільки вважає, що наведені положення нормативних актів не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, так як стосуються виключно випадків звернення за зняттям з реєстрації особисто (або через уповноважену особу) військовозобов`язаним щодо себе згідно п. 57 Порядку, а не за заявою власника житла згідно п.2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п. 61 Порядку.
За доводами скарги, позивач виконав всі необхідні умови для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , зареєстрованого в його помешканні, згідно положень ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Також посилається, що додаток №16 до постанови КМУ № 1487 встановлює обов`язок перевіряти наявність військово-облікових документів та відповідних відміток в них виключно в призовників, військовозобов`язаних, резервістів у випадку їх звернення з заявою про зняття з реєстрації, а не у власника житла, який звернувся з заявою про зняття з реєстрації зареєстрованого в його помешканні військовозобов`язаного, а ч. 4 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" передбачає обов`язок подання паспорту та військово-облікового документу лише особою, яка подає заяву про зняття себе з реєстрації.
Тому заявник вважає, що відповідач вийшов за межі наданих законом повноважень та допустив порушення ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого Постановою КМ України від 07.02.2022 № 265, вимагаючи подання додаткових документів для проведення зняття з реєстрації місця проживання.
На переконання заявника, суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що відповідачу не надано повноважень вимагати додаткові документи, окрім тих, що зазначені в п. 61 Порядку у випадку звернення з заявою про зняття з реєстрації власником житла щодо іншої особи, реєстрованої в його помешканні, та помилково при вирішенні спору застосував положення Постанови КМУ № 1487, а саме п. 54 та ч. 4 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Н. Покідько просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.09.2023 – без змін. В обґрунтування посилається, що на дату звернення позивача до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , в Україні введено і наразі триває правовий режим воєнного стану та загальної мобілізації, відповідно до чого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника), що узгоджується з Розпорядженням начальника Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області від 24.07.2023 № 57 "Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану у місті Чернігів" відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 07.07.2023 № 300/1/С/16327. У зв`язку з чим позивачу у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за заявою власника житла було відмовлено, а Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради під час надання відмови у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за заявою власника житла ОСОБА_1 діяло в межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений вимогами діючого законодавства. Заявник вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.
Від Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання 05.12.2023 учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 81,83, 85, 87). 
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Дайнеко І.А. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 109).
Від заступника начальника Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 103).
Чернігівський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, заяв (клопотань) подано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.01.2023, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-7, 8).
Згідно п. 5.1. Договору Продавець зобов`язаний зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у вищевказаній квартирі осіб у строк до 18.01.2023 включно.
21.04.2023 року звернувся до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради із заявою власника житла про зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 5). 
Адміністратором відділу реєстрації /зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Р.М. Лейчук відмовлено позивачу в знятті з реєстрації місця проживання, оскільки останній не надав довідки Чернігівського обласного Територіального центру комплектації та соціальної підтримки про дозвіл на зміну місця проживання ОСОБА_2 (а.с. 5 зворот).
Звертаючись до суду з позовом, представник ОСОБА_1 – адвокат Дайнеко І.А., посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ № 265 від 07.02.2022, наголошував, що відповідач, вимагаючи надання довідки Чернігівського обласного ТЦК та СП про надання дозволу ОСОБА_2 на зміну місця проживання та відмовляючи у знятті його з реєстрації, вийшов за межі наданих повноважень та допустив порушення ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та п. 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ № 265 від 07.02.2022.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що в Україні введено і наразі триває воєнний стан, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, не змінюючи місце проживання у воєнний час та з моменту оголошення мобілізації без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, позивач звернувся до відповідача щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку, що відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
Нормами ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує виконання повноважень суб`єкта реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації фізичної особи відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Рішенням Чернігівської міської ради від 31.03.2016 № 6/VІІ-11 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради визначено органом, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання осіб на території міста Чернігова. 
Здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб на території міста Чернігова розпочато Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" - 05.04.2016 (розміщено на офіційному веб порталі Чернігівської міської ради у відкритому доступі).
  Питання декларування та реєстрації місця проживання (перебування) осіб в Україні регулюється Законами України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", «Про військовий обов`язок і військову службу", Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також Житловим, Цивільним і Сімейним кодексами України. 
Згідно п. 2  ч.1 ст. 18 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.
Відповідно до ч. 4 вказаної статті разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Згідно п. 57 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022  № 265 у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою про зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) особа подає: паспортний документ (у разі особистого звернення); свідоцтво про народження (у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання дітей віком до 14 років); документ або відомості, що підтверджують сплату адміністративного збору; військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте відповідним територіальним органом ДМС, або рішення про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном, прийняте відповідною закордонною дипломатичною установою України, у разі зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи у зв`язку з оформленням їй документів для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном.
Пунктом 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (пересування) передбачено, що у разі звернення до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) разом із заявою власника житла про зняття особи (осіб) із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) власник житла подає документ, що посвідчує особу (у разі особистого звернення); документ, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб (крім випадків, передбачених Кабінетом Міністрів України) зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання, а у разі декларування місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб здійснюють декларування місця проживання зазначених осіб відповідно до Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє дотепер.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". 
В умовах воєнного стану можуть бути запроваджені обмеження, якими, зокрема, встановлюється заборона або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан. 
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.
Відповідно до п/п 1, 3 п. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:  
перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ , військовозобов`язані. Служби зовнішньої розвідки - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки. Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад;
не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та тотальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника).
Апеляційний суд враховує, що зазначені вище обмеження є тимчасовими - введеними на період дії правового режиму воєнного стану та загальної мобілізації.
Згідно п. 54 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 органи реєстрації здійснюють реєстрацію/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів з урахуванням вимог щодо реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача із заявою власника житла про зняття з реєстрації ОСОБА_2 як члена сім`ї колишнього власника, подав лише документи на підтвердження права власності на житло, у якому зареєстровано місце проживання особи, що знімається, та паспорт.
Сторонами також не заперечується, що позивачем для зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не був поданий дозвіл Чернігівського обласного територіального центру комплектації та соціальної підтримки на зміну місця проживання, а відтак цей факт є достатньою самостійною підставою для визнання оскаржуваної відмови законною.
Суд наділений повноваженнями надати правову оцінку конкретному рішенню суб`єкта владних повноважень, яким у даній справі є рішення відділу реєстрації зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21.04.2023 про відмову у знятті з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, що має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні наслідки.
Щодо висновку відповідача про відсутність необхідних документів для здійснення зняття з реєстрації особи, суд вірно зазначив, що в Україні введено і триває воєнний стан, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, не змінюючи місце проживання у воєнний час та з моменту оголошення мобілізації без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки відповідач діяв в межах наданих повноважень та у спосіб і у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України під час дії воєнного стану в Україні.
Необґрунтованими є посилання заявника на те, що положення ч. 4 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», ч. 2 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Постанови КМУ № 1487 застосовуються виключно до випадків звернення за зняттям з реєстрації особисто (або через уповноважену особу) військовозобов`язаним щодо себе згідно п. 57 Порядку, такі посилання є довільним тлумаченням положень законодавства, оскільки законодавством не конкретизовано суб`єкт звернення та ці положення застосовуються до всіх випадків зняття з реєстрації осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч п. 5.1 Договору у встановлений договором купівлі-продажу від 11.01.2023 строк продавець свій обов`язок не виконала, у зв`язку з чим 21.04.2023 позивач звернувся із заявою власника житла про зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зареєстрованого місця проживання в порядку ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду, оскільки обов`язки, передбачені договором купівлі-продажу, не є предметом спору у цій справі.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У підпункті 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) Конституційний Суд України зазначив, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
За матеріалами справи, предметом спірних правовідносин є зняття з реєстраційного обліку місця проживання особи, а фактично, за своєю правовою природою, реалізація права особи на житло.
Апеляційний суд враховує, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Така правова позиція була неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 16.05.2018 у справі № 337/2535/2017, від 10.04.2019 у справі № 826/3620/17, від 04.12.2019 у справі № 820/212/18, від 19.02.2020 у справі № 161/20662/18, у яких дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Також колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 522/20762/19, позовні вимоги у якій стосувалися визнання протиправними дій Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання та були розглянуті в порядку цивільного судочинства.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, із змісту позовних вимог та матеріалів справи, характеру спірних правовідносин, убачається, що позивач звернувшись до суду з цим позовом, виразив незгоду з обставинами наявності зареєстрованого місця проживання в належному йому на праві власності житлі ОСОБА_2 й, відповідно, заявив вимоги подальшого зняття з реєстраційного обліку такої особи, проведеного на підставі заяви власника житла, тобто спір стосується права користування житловим приміщенням, а тому має приватноправовий характер.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що поданий ОСОБА_1 позов спрямований на захист власного права на житло.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 420/13945/22.
Спір про зняття з реєстрації місця проживання в розглядуваній справі, може впливати на майнові права та інтереси власника житлового будинка (квартири), тому, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень цей спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції також зауважує про те, що у цій справі той факт, що відповідачем визначено Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
Відповідач у цих відносинах владних управлінських функцій не здійснює, а є органом, який виконує свої обов`язки щодо реєстрації місця проживання у відношенні з власником майна.
Заявлений спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень (відповідача), а пов`язаний з вирішенням житлових питань.
Таким чином, оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом житлових прав позивача, цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного (житлового) права.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення суду, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 07.12.2023.
Головуючий                                                         Судді: