КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 листопада 2023 року місто Київ.
Справа № 359/6881/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/15621/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Мазурик О.Ф., Немировської О.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду  цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2023 року (у складі судді Чирка С.С., повний текст рішення складено 05 вересня 2023 року)
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною заявою, якою просить суд встановити факт постійного проживання на території України.
В обґрунтування вимог посилається на те, що ОСОБА_2 , народився в селі малі Кисльонки, Кіровської області, Росія. У 1971 він разом зі своєю сім`єю переїхав проживати в Україну до АР Крим, у зв`язку з тим, що на той час, його донька ОСОБА_3 за станом її здоров`я потребувала зміни кліматичних умов. Спочатку вони проживали в селі Олексіївка Первомайського району АР Крим. Потім, заявник влаштувався у 1971 році на роботу в «Совхоз «Алексеевский». В АР Крим 28.05.1977 року, заявник отримав посвідчення водія.
З 23.04.1986 року по 2000 рік ОСОБА_1 працював в Колгоспі ім. Кірова, який також знаходився в АР Крим. При цьому, він ще також перебував 01.09.1986 по 31.08.1991 року, у членстві в Сільськогосподарському підприємницькому кооперативі ім. Кірова, який знаходиться також в АР Крим.
На час проголошення незалежності України заявник, постійно проживав разом з своєю сім`ю за адресою: АДРЕСА_1 з відповідною реєстрацією за місцем проживання.
У 2013 році у зв`язку з похилим віком через хворобливий стан, заявник переїхав проживати до своєї доньки ОСОБА_4 до  АДРЕСА_2 , де проживає й допер.
У липні 2023 вищеназвана донька звернулася із відповідною заявою щодо набуття громадянства України до Бориспільського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у відповідь в усному порядку їй було повідомлено, що для цього їй необхідно встановити факт постійного проживання одного з батьків на території України в судовому порядку.
Отже з вищевикладеного вбачається, що я, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України починаючи з 1971 року й дотепер постійно проживав та продовжую проживати на території України, я визнаю цей факт в повному обсязі і тому я звертаюся з цією заявою для встановлення цього факту в судовому порядку.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2023 року заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 22 вересня 2023 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги.
 
В скарзі вказує на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийнятим при неправильному встановленні обставини , які мають значення для справи, при неправильному тлумаченні закону із застосуванням надмірного формалізму.
Вказує, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 -н з відповідною реєстрацією за місцем проживання на час проголошення незалежності України, необхідно встановити у судовому порядку, оскільки заінтересованою особою даний факт не визнається, що є недопустимим з огляду на той факт що заявник має паспорт громадянина України.
Вказує, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 ЗУ «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення, що узгоджується з висновками Верховного Суду.
Зазначає, що встановлення такого факту для ОСОБА_1 необхідно заявнику для подальшого його звернення до зацікавленої особи і законом не зазначено іншого порядку його встановлення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року поновлено строк  апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження у даній справі.
13 жовтня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив Центрольного міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київський області на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального договору.
В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника - ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, представник заінтересованої особи - Дехтяров В.В. заперечував проти задоволення апеляційної скраги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Залишаючи без задоволення заяву, суд першої інстанції, встановивши, що встановлення юридичного факту потрібно ОСОБА_1 для того, щоб його донька мала можливість отримати громадянство України, дійшов до висновку, що встановлення факту постійного проживання на території України, не породжує жодних юридичних наслідків, тобто від встановлення даного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.
В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Такий висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 01 квітня2020 року у справі № 755/13027/18 (провадження № 61-3297св19) та від 16 червня 2021 року у справі № 597/971/17 (провадження № 61-17316св20).
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяві, суд першої інстанціїобґрунтовано виходили із того, що встановлення факту спричинене не необхідністю захисту виникнення, зміни або припиненняособистих чи майнових прав самого заявника, а з підстав виникнення таких прав у доньки заявника.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про доведеність заявлених ним  вимог і доведеність факту проживання його в Україні.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що встановлення факту необхідно самому заявнику для звернення до заінтересованої особи не узгоджується зі змістом поданої заявником заяви (а.с. 6 другий абзац) в якій останній вказував на те, що дочка хоче отримати громадянство і їй потрібно встановлення факту проживання одного з батьків в Україні у конкретний проміжок часу. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2021 року ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості в подальшому звернутися із заявою про встановлення юридичного факту (зокрема і встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника для іншої своєї мети.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська