КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

         ПОСТАНОВА
           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №752/3291/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Токман Ю.Ф.
Провадження №33/824/3265/2023             Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
03 серпня 2023 року                                                                            м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гаращенка Д.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 536 грн 80 коп.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 23 травня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Голосіївського районного судуміста Києва від 15 травня 2023 року, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного чи будь якого іншого сп'яніння та керування транспортним засобом. А справу розглянуто в супереч положенням статті 252 КУпАП не забезпечено всебічного та повного дослідження всіх обставин справи, а тому ОСОБА_1 , вважає постанову незаконною та необґрунтованою та просить постанову скасувати та  закрити провадження у справіу зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Окремо зазначив, що працівниками поліції не було повідомлено водію підстав для проведення огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер». Після проходження перевірки на стан сп'яніння з результатом тесту не погодився, попросив пройти повторний тест у чому йому було відмовлено.
Працівники поліції не запропонували пройти апелянту огляд у медичному закладі, ігнорували всі заперечення щодо результатів тесту, на прохання пройти огляд у закладі охорони здоров`я не реагували.
Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки наданим ОСОБА_1 , документів щодо стану здоров`я, а саме: що він є інвалідом третьої групи у зв`язку з діабетом ІІ типу, ст. медикаментозної субкомпенсації, Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., серцево-судинне захворювання, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №315301.
Зазначив, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом.
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.  
Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.
 
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 374573 від 28.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, результати аналізу приладу «Drager», проведеного на місці зупинки, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено позитивну пробу на стан алкогольного сп`яніння з кількісним показником 0.91 проміле; акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому міститься підпис ОСОБА_1 про згоду з результатами огляду, направлення на огляд водія на стан сп`яніння, витяг особової картки водія, постанову про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а також відеозапис з нагрудної камери поліцейського на підтвердження зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин..
Визнаючи винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції виходив з того, що дане підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ААД № 374573, відеозаписом з боді-камери, результатом проходження алкотестеру «Drager» - 0,91%.
Проте апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
У відповідності до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Адміністративним правопорушенням, згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».
Так, у своєму Рішенні від 15 березня 2019 року Верховний суд у справі № 686/11314/17 зазначив, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть запиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховного Суду Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.
Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.
Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Згідно із п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП полягає в тому, що порушник має перебувати в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та обов`язково має керувати транспортним засобом.
Відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому поліцейським взагалі не роз`яснюються ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України або порядок проходження огляду.
Апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції не виконав вимоги ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи.
Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на встановлення дійсних обставин справи та прийшов до помилкового висновку та не спростував сумніви щодо доведеності поза розумним сумнівом щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Окремо слід відзначити, що судом першої інстанції не було надано оцінку наданим ОСОБА_1 , документам про стан здоров`я. Та не надано оцінку й словам ОСОБА_1 , щодо заперечення результатів проходження тесту, не роз`яснено можливість та процедуру проходження дослідження на предмет вмісту алкоголю в крові в установах охорони здоров`я. 
Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини ( рішення у справі « Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 року) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої « за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».
 В судовому засіданні ОСОБА_1 було надано Консультативний висновок ФОП ОСОБА_2 , форми № 028/о, де зазначено, що у зв`язку з прийомом великої кількості препаратів, одним з побічних ефектів може бути коливання рівня етанолу в крові. 
Таким чином, апеляційний суд встановив наявність сумніву в беззаперечній вині в діях ОСОБА_1 , а відтак виходячи з принципів, що всі сумніви трактуються на користь сторони, яка притягується до адміністративної відповідальності, в діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, а провадження в справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      Гаращенко Д.Р.