УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 522/14298/23
провадження № 51-7484впс23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши подання Одеського апеляційного суду про направлення кримінального провадження № 22022160000000290 (справа № 522/14298/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, 
встановив:
До Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду надійшло подання Одеського апеляційного суду про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 із Приморського районного суду м. Одеси до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Подання мотивовано тим, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 надійшло до Приморського районного суду м. Одеси з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки інкриміновані органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 дії було вчинено на тимчасово окупованій території Луганської області (м. Луганськ), яка не відноситься до територіальної юрисдикції Одеського апеляційного суду.
Учасників судового провадження повідомлено про день і час розгляду подання, проте в судове засідання вони не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду, заяв про неможливість прибути з поважних причин для участі в судовому засіданні від них не надходило, що не перешкоджає розгляду цього подання. 
Перевіривши наведені у поданні доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подання Одеського апеляційного суду не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За приписами ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено до 14 лютого 2024 року.
За приписами ч. 9 ст. 615 КПК (в редакції, що діяла на час звернення до суду із обвинувальним актом) під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
Отже, для належного вирішення питання щодо підсудності кримінального провадження необхідно визначити місце вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК.
За приписами ч. 1 ст. 32 КПК у разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК, за класифікацією, визначеною в ст. 12 цього Кодексу, за ступенем тяжкості є особливо тяжкими.
Водночас, в ч. 1 ст. 32 КПК не йдеться про ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, а указано на тяжкість правопорушень, як підставу до вирішення питання про територіальну підсудність.
Критерієм тяжкості вчиненого злочину, в контексті приписів ч. 1 ст. 32 КПК, є вид і розмір основного покарання, передбаченого в санкції статті КК (частині статті) інкримінованого злочину, наявність додаткового покарання та його виду, а також вид санкції, характер та розмір заподіяної шкоди, а не виключно той, який визначено приписи ст. 12 КК.
У санкції ч. 1 ст. 258-3 КК визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, за ч. 1 ст. 111 КК визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, в той час як санкцією ч. 2 ст. 111 цього Кодексу передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна. Таким чином найбільш тяжким з тих, що ставляться у провину обвинуваченому, є злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК, оскільки верхньою межею санкції зазначеного злочину визначено більш тяжке покарання ніж верхньою межею санкцій інших інкримінованих йому злочинів.
За змістом формулювання обвинувачення, відображеного в обвинувальному акті, місцем вчинення дій, інкримінованих ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 111 КК, є тимчасово окупована територія Луганської області (м. Луганськ). 
Таким чином, неможливо визначити в межах територіальної юрисдикції якого саме суду м. Луганська вчинено злочин, з огляду на що застосуванню підлягають положення ч. 9 ст. 615 КПК у їх взаємозв`язку із ст. 32 цього Кодексу, за змістом якої якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 283 КПК, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування необхідно вважати місце вчинення прокурором відповідної дії.
З наявних у Суду матеріалів вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 22022160000000290 щодо ОСОБА_4 був затверджений 11 липня 2023 року прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, тобто в межах територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси.
Таким чином, з урахуванням положень ч. 9 ст. 615 КПК у їх взаємозв`язку зі ст. 32 цього Кодексу, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення подання Одеського апеляційного суду про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.
Керуючись статтями 32, 34, 615 КПК, Суд
постановив:
Подання Одеського апеляційного суду про направлення кримінального провадження № 22022160000000290 (справа № 522/14298/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                             ОСОБА_3