ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року 
м. Київ
справа № 640/19891/18
адміністративне провадження № К/9901/6221/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,   Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року (у складі головуючого судді - Вєкуа Н.Г.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року (у складі: головуючого судді - Чаку Є.В., суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.) у справі №640/19891/18,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Держархбудінспекція, відповідач), в якому просила:
визнати протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України про відмову у наданні публічної інформації, оформлене листом від 21.09.2018 № 40-302/684-18;
зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України надати ОСОБА_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 у форматі відкритих даних Реєстр дозвільних документів, який розміщено за лінком http://91.205.16.115/declarate/list.php, а саме всі відомості за наступними категоріями відповідно до існуючих в реєстрі (№ ІДАБ, Документ, Об`єкт, Категорія, Замовник, Технічний нагляд, Проектувальник, Авторський нагляд, Підрядник, Інформація про земельну ділянку).
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова відповідача надати запитувану інформацію є протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує її право на отримання інформації.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020, у задоволенні позову відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначав, що у відповідь на запит відповідачем надано позивачу гіперпосилання на веб-сторінку офіційного веб-сайту Держархбудінспекції та роз`яснення щодо розділу знаходження запитуваної інформації і вказано, що загальний доступ до реєстру може реалізувати кожна особа через такий веб-сайт 
5. Враховуючи те, що Порядком ведення єдиного реєстру документів визначено спосіб забезпечення права кожної особи на доступ до реєстру як доступ до публічної інформації, а також те, що іншого способу доступу до інформації зазначеної у реєстрі, крім як веб-сайт Держархбудінспекції за допомогою автоматизованої системи, не передбачено, суди попередніх інстанцій дійшли висновків про безпідставність позовних вимог та відсутність з боку відповідача бездіяльності, оскільки його дії відповідали критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
6. Не погоджуючись із прийнятими у цій справі судовими рішеннями, позивач звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 у справі №640/19891/18 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
7. Підставою касаційного оскарження у цій справі визначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме те, що судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосована норма матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №823/1042/16.
8. Окрім того, скаржниця заявляє про те, що суди попередніх інстанцій всупереч вимогам статті 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) застосували положення Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвічують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 №92 (далі - Порядок № 92), не врахували, що позивачка просила надати публічну інформацію саме у форматі відкритих даних, а також не врахували положення частини 2 статті 22 Закону № 2939-VI.
9. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
10. Касаційна скарга ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла 04.03.2020.
11. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2020 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Мартинюк Н.М, Мельник-Томенко Ж.М.
12. Ухвалою Верховного Суду від 23.03.2020 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 у справі №640/19891/18.  
13. Ухвалою Верховного Суду від 20.12.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з запитом в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати у форматі відкритих даних Реєстр дозвільних документів, який розміщено за лінком http://91.205.16.115/declarate/list.php, а саме всі відомості за наступними категоріями відповідно до існуючих в реєстрі (№ ІДАБ, Документ, Об`єкт, Категорія, Замовник, Технічний нагляд, Проектувальник, Авторський нагляд, Підрядник, Інформація про земельну ділянку).
15. 21.09.2018 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України було підготовлено відповідь на запит позивачки, а саме лист №40-302/684-18 в якому зазначено, що відповідно до Порядку ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення та доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, реєстр функціонує як єдина комп`ютерна база даних, яка є програмним продуктом. Зважаючи на викладене, Держархбудінспекція позбавлена можливості надати реєстр дозвільних документів у форматі даних станом на 16.09.2018 року з технічних причин. Додатково зазначено про можливість самостійно ознайомитися з даними реєстру на офіційному сайті Держархбудінспекції www.dabi.gov.ua у розділі «Реєстр дозвільних документів», доступ користувачів до якого здійснюється безоплатно та цілодобово.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
16. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).
18. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
19. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
21. Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону №2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
22. Згідно частини 2 статті 10-1 Закону №2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення. Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
24. Частина 3 статті 10-1 Закону №2939-VI встановлює, що публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: 1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.
25. Відповідно до частини 4 статті 10-1 Закону №2939-VI перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом. Створення та забезпечення функціонування єдиного державного веб-порталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.
26. Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
27. Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI).
28. Згідно частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
29. Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
30. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою  статті 19 цього Закону.
31. Частина 2 статті 22 Закону №2939-VI  встановлює, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
32. Таким чином, спосіб забезпечення доступу до публічної інформації залежить у тому числі від виду (характеру, суті) такої інформації. За Законом України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.
33. Водночас, обов`язком розпорядника є оприлюднювати і оновлювати інформацію, розпорядником якої він є, у порядку, визначеному цим Законом, що також є належним способом забезпечення права кожної особи на доступ до публічної інформації незалежно від подання інформаційного запиту.
34. Як вірно зазначали суди попередніх інстанцій, гарантоване державою право на отримання публічної інформації не є безумовним і стосовно певних видів публічної інформації може піддаватися додатковому правовому регулюванню, метою якого є не створення перешкод чи обмежень в доступі до публічної інформації, а навпаки - забезпечення постійного і відкритого доступу кожної особи до публічної інформації таким чином, щоб забезпечити гарантоване державою право на доступ.
35. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у відповідь на запит позивачу надано гіперпосилання на веб-сторінку офіційного веб-сайту Держархбудінспекції та роз`яснення щодо знаходження запитуваної інформації.
36. На перший погляд, формат такої відповіді може свідчити про порушення відповідачем вимог частини 2 статті 22 Закону №2939-VI, про що, зокрема і зазначається скаржником.
37. Тим не менш, відповідно до пункту 1 Порядку № 92 зазначено, що останній визначає механізм ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр), як єдиної комп`ютерної бази даних. Реєстр ведеться з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних.
38. Відповідно до пункту 10 Порядку № 92 доступ користувачів до даних реєстру здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт Держархбудінспекції.
39. Отже, загальний доступ до реєстру може реалізувати кожна особа через веб-сайт Держархбудінспекції.
40. А тому, враховуючи те, що Порядком № 92 визначено спосіб забезпечення права кожної особи на доступ до реєстру як доступ до публічної інформації, а також те, що іншого способу доступу до інформації зазначеної у реєстрі, крім як веб-сайт Держархбудінспекції за допомогою автоматизованої системи, не передбачено, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність з боку відповідача бездіяльності.
41. В контексті встановлених обставин у цій справі, обравши спосіб звернення, передбачений Законом №2939-VI, позивач просила надати їй у форматі відкритих даних Реєстр дозвільних документів, який розміщено на відповідному веб-ресурсі, тобто всі існуючі в цьому реєстрі відомості за конкретними категоріями.
42. Однак, надаючи запит на надання публічної інформації, заявник повинен не лише вимагати від відповідного суб`єкта владних повноважень дотримання вимог законодавства, але і формувати відповідний запит, виходячи із реальних можливостей надати інформацію саме в такому вигляді, у якому запитує заявник.
43. На переконання колегії суддів, оскільки виконати в повному обсязі запит позивача виконати не було можливо з технічної точки зору, з огляду на те, що відомості реєстру знаходяться на відповідному веб-ресурсі, то роз`яснення відповідача про можливість самостійно ознайомитися з даними реєстру не вказують на протиправну бездіяльність чи відмову у наданні запитуваної інформації в розумінні вимог Закону №2939-VI.
44. Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують.
45. Окрім того, колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки, висловлені Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 у справі №823/1042/16.
46. Так, у наведеній справі оскаржувались дії ректора вищого навчального закладу Східноєвропейський університет економіки і менеджменту, що полягали у відмові в задоволенні запиту на інформацію та у ненаданні запитаної інформації, а саме належним чином засвідчених копій документів про вищий навчальний заклад, яка є предметом суспільного інтересу. 
47.1. Верховний Суд у справі №823/1042/16 виснував, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» забезпечує два шляхи доступу до інформації: шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації і надання інформації за запитами на інформацію. Тому оприлюднення інформації розпорядником не звільняє його від обов`язку надати публічну інформацію на запит.
47.2. Таким чином відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із мережі Інтернету на сторінці розпорядника інформації як із загальнодоступного джерела, колегія суддів вважає неправомірною відмовою в наданні інформації.
48. Таким чином, висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 у справі №823/1042/16 не суперечать висновкам, зробленим у цій справі.
49. Відповідно до частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
50. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
51. Враховуючи зазначене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
52. Колегія суддів вважає, що Судом надано відповідь на всі доводи касаційної скарги, які можуть вплинути на правильність розгляду цієї справи на цій стадії судового розгляду.
53. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються
Керуючись статтями 242, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2019 року  та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/19891/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду