ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/3733/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року (головуючий суддя Єфанова О.В.) 
          в адміністративній справі №160/3733/23 за позовом   ОСОБА_1  до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 27.02.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати мені додаткової винагороди в розмірі 126 451,61 грн за безпосередню участь в бойових діях за період з 31 травня по 24 липня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати позивачу додаткову винагороду в розмірі 126 451,61 грн за безпосередню участь в бойових діях за період з 31 травня по 24 липня 2022 року. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та його було відряджено до смт.Желанне Донецької області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Позивач зазначає, що всупереч чинному законодавству за період участі у бойових діях з 31 травня по 24 липня 2022 року йому не було виплачено додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях в розмірі 126451,61 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року, виходячи з розрахунку розміру – 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та виплатити з урахуванням здійснених виплат.
В решті позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивач є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. При цьому, відповідачем обставини перебування позивача у період з 31.05.2022 року по 02.08.2022 року безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій не заперечувались. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Щодо визначення судом фіксованої суми виплати суд вважає за необхідне вказати, що суд не вправі визначати конкретні суми виплат, які підлягають виплаті, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
          Вказує,  що надані позивачем матеріали не є такими, що підтверджують факт участі у бойових діях та не надають можливості для командування військової частини юридично оформити виплату та належно підтвердити участь позивача у бойових діях або заходах, що вимагається керівними документами, а сам факт перебування позивача у відрядженні у районах ведення бойових дій не свідчить про безпосередню участь позивача у бойових діях.
          В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 за контрактом від 07.10.2015 року з П`ятихатським РТЦК та СП м. П`ятихатки, Дніпропетровської області.
27.02.2022 року на підставі Витягу із Наказу (по стройовій частині) № 2 командира НОМЕР_3 окремої бригади позивач був призначений до 26 окремої бригади: СТАРШИМ ТЕХНІКОМ РОТИ МАТЕРІАЛЬНО-ТЕХНІЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ УПРАВЛІННЯ НОМЕР_3 ОКРЕМОЇ БРИГАДИ, ВОС-738878Т.
Згідно даного наказу встановлено:
оклад за посадою 3260,00 гривень на місяць, шпк «штаб-сержант», тарифний розряд - 10;
щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати в розмірі 210% місячного грошового забезпечення;
надбавку за вислугу років в розмірі 35% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;
надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу (грошового забезпечення) з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років).
Відповідно до витягу із наказу № 121 від 31.05.2022р. штаб-сержанта ОСОБА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 було відряджено до смт. Желанне Донецької області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Відповідно до зазначеного витягу з наказу та витягу з наказу № 117 від 31.05.2022р. військовослужбовці прибули до складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та брали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.
Згідно витягів з наказів № 121 від 31.05.2022 року та № 189 від 02.08.2022 року позивач брав участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в період з 31 травня до 2 серпня 2022 року на підставі, зазначених в витягах, посвідчення про відрядження № 179 від 30.05.2022 року та бойових розпоряджень № 57 від 31.05.2022 року та № 95 від 01.08.2022 року. Тобто приймав безпосередню участь у бойових діях в загальній кількості 64 днів.
Відповідач не заперечує, що позивач в період з 31.05.2022 р. по 02.08.2022 р. безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
25.08.2022р. до стройової частини НОМЕР_1 на ім`я командира було надано рапорт командира 35 тактичної групи згідно якого, він просить виплати додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, в розмірі 100000 грн.
Однак, вказаний рапорт відповідачем було виконано не в повному обсязі, що також не спростовується самим відповідачем.
На підставі постанови КМУ № 168 в жовтні 2022 року позивачу була виплачена додаткова винагорода за період безпосередньої участі у бойових діях лише за період з 25 липня по 2 серпня 2022 року в розмірі: 
50322,58 грн (загальної суми виплаченої додаткової винагороди за жовтень 2022 року) - 30000 грн (нарахованої додаткової винагороди за жовтень 2022 року) = 20322,58 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 06.02.2023 № 13/58.
Враховуючи Довідку про доходи від 06.02.2023 № 13/57 та рапорт на ім`я командира НОМЕР_3 окремої бригади від 25.08.2022 та, керуючись вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 168, відповідач не виплатив мені додаткову винагороду за період безпосередньої участі у бойових діях за період часу з 31.05.2022 по 24.08.2022 включно.
Позивач вважає дії/бездіяльність відповідача  щодо суми виплати позивачу за період з 31 травня по 24 липня 2022 року, протиправними.
          Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (військовий стан неодноразово продовжувався та діє на сьогодні).
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до вимог статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року № 168 установлено:
на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
При цьому, пункт 2-1, доповнено згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 793 від 07.07.2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168», яка набрала чинності 19.07.2022 року.
Водночас, згідно статті 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
При цьому, вищезазначені виплати носять щомісячний характер, отже виплачуються кожного місяця.
Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022 року.
Пунктом 2 цього рішення визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 3 передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив службу в складі сил та засобів та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області, з метою виконання службових (бойових) завдань, з 31.05.2022 року по 02.08.2022 року.
Так, згідно витягів з наказів № 121 від 31.05.2022 року та № 189 від 02.08.2022 року позивач брав участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в період з 31 травня до 2 серпня 2022 року на підставі, зазначених в витягах, посвідчення про відрядження № 179 від 30.05.2022 року та бойових розпоряджень № 57 від 31.05.2022 року та № 95 від 01.08.2022 року.
Оскільки, матеріалами справи підтверджується, що позивач є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач потребує захисту щодо виплати йому відповідних сум.
При цьому, відповідачем обставини перебування позивача у період з 31.05.2022 року по 02.08.2022 року безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій не заперечуються.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Крім того, посилання відповідача на ту обставину, що на адресу 26 окремої бригади довідки на військовослужбовців, згідно додатку №1 або № 2 Окремого доручення, про участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не надходили, судом першої інстанції обґрунтовано спростовано з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини від 26.03.2013 року у справі “Рисовський проти України” в якому зазначено “Суд підкреслює особливу важливість принципу “належного урядування”. 
Принцип “належного урядування” передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови” (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і “Тошкуце та інші проти Румунії” (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах “Онер`їлдіз проти Туреччини” (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та “Беєлер проти Італії” (Beyeler v. Italy), п. 119).
Принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу “помилку” не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі “Ґаші проти Хорватії” (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі “Трґо проти Хорватії” (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати позивачу  щомісячної додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за період з 31 травня 2022 року по 24 липня 2022 року та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу щомісячну додаткову винагороду, за вказаний період, виходячи з розрахунку розміру - 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та виплатити з урахуванням здійснених виплат.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини, спростовують доводи, викладені відповідачем.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється. 
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, тому апеляційний перегляд в цій частині не здійснювався.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
          
 Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 25.10.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 26.10.2023.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова