ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/722/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лобікова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року в адміністративній справі №280/722/22 (головуючий суддя першої інстанції Татаринов Д.В.) за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 17.12.2021 року (згідно поштового конверту) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 25854,36 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за відповідачем, на підставі узгодженого податкового повідомлення рішення, обліковується заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 25854,36 грн.. Позивач вказує, що податковим органом вживались заходи, направлені на погашення податкового боргу та боржнику направлялись податкове повідомлення-рішення та податкова вимога, які залишені без виконання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 , податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 25854,36 грн.,                                     р/р UA358999980314010617000008373, отримувач - ГУК у Зап.обл/ТГ с.Долинське/18010200, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37941997.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції                  є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що контролюючий орган свідомо направляв податкові документи на адресу, яка не є ані адресою місця реєстрації відповідача, ані адресою її проживання. Крім того, саме рішення суду першої інстанції відповідач також не отримувала, оскільки копія такого рішення була направлена на невірну поштову адресу. Вважає, що сума податкового зобов`язання визначена позивачем неправильно, оскільки ОСОБА_1 у 2020 році сплатила частину податкового боргу, а також оскаржувала податкове повідомлення-рішення, на підставі якого виникло податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів  статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані їм Податковим кодексом України повноваження.
Відповідач - фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 9).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має податковий борг, на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №152-5907-0808 від 15 серпня 2019 року на загальну суму 25854,36 грн. за податковий період 2016 рік (а.с. 7-8, 12-16).
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач оскаржувала податкове повідомлення-рішення №152-5907-0808 від 15 серпня 2019 року у судовому порядку. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року №280/5726/19 у задоволенні позову відмовлено.  
Вказане  рішення  набрало  законної  сили 28 грудня 2020 року (а.с. 18-23).
Таким чином, станом на день розгляду справи, за ОСОБА_1 обліковується узгоджене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 25854,36 грн..
У зв`язку з несплатою відповідачем вищезазначеної суми  у добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що контролюючий орган виконав передбачені податковим законодавством зобов`язання щодо направлення (вручення) податкової вимоги, яка вручена платнику податків належним чином. Суд вказав, що наявний у відповідача податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 25854,36 грн. є узгодженим, а тому підлягає стягненню у примусовому порядку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Приписами підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеномустаттею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до підпункту а) підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Аналізуючи наведені вище норми законодавства, вбачається, що фізичні особи, у власності яких перебувають об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначається контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, після отримання якого протягом 60 днів платник податку зобов`язаний сплатити таке податкове зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із порушенням строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом 15.08.2019 року сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №152-5907-0808, на загальну суму 25854,36 грн., за податковий період - 2016 рік.  Вказане податкове повідомлення-рішення направлено на адресу реєстрації відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано останньою 22.08.2019 року (а.с. 17).
Відповідно до п.58.2. ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 58.3 ст. 58 ПК України).
Приписами п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Як  встановлено судами  першої та апеляційної інстанції, і про це зазначає  відповідач в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 оскаржувала вказане податкове повідомлення-рішення №152- 5907-0808 від 15 серпня 2019 року в  судовому порядку. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року №280/5726/19 а задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось  та набрало законної сили    28 грудня 2020 року (а.с. 18-23).
Відтак, зазначене вище податкове повідомлення рішення набуло статусу узгодженого, а тому відповідач повинна була сплатити визначене у цьому рішенні податкове зобов`язання.
Доводи скаржника щодо неправомірності та неузгодженості цього податкового повідомлення рішення спростовуються наведеним вище матеріалами справи, а тому колегією суддів такі доводи до уваги не приймаються.
Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Так як відповідачем сума податкових зобов`язань не була сплачена своєчасно, вона набула статусу податкового боргу.
Позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу за формою «Ф» №27992-60 від 09.09.2020 року на загальну суму 22540,58 грн., яка направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 24).
Вказана податкова вимога на  теперішній  час  не  оскаржена та  не  відкликана,  та відповідачем самостійно не погашено податковий борг за визначеними грошовим зобов`язанням.
Посилання скаржника на те, що сума податкового боргу визначена неправильно, оскільки відповідачем сплачено кошти за податковим зобов`язанням у сумі 21846,20 грн., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки доказів такої сплати та узгодження вказаної суми з податковим органом відповідачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції,  та  в  матеріалах  справи  такі  докази  відсутні.
Також  апеляційний  суд  не  приймає  до  уваги  посилання  відповідача  про  те,  що  податкове  повідомлення-рішення та  вимога  контролюючим  органом  були  направлені  на  невірні  адреси,  оскільки  така  обставина  не  завадила  відповідачу  звернутись  до  суду  з  позовом  про  оскарження податкового  повідомлення-рішення,  в  задоволенні  якого  їй  було  відмовлено.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 25854,36 грн. є узгодженим та добровільно відповідачем не погашено, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.    
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та  обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скаргх, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції                  не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Лобікова Дмитра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року в адміністративній справі №280/722/22 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року в адміністративній справі №280/722/22 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко