ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 335/6604/23	
(суддя Макарова В.О., м. Запоріжжя )

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Шальєвої В.А., Іванова С.М.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року у справі №335/6604/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 19 липня 2023 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому, просить скасувати постанову інспектора другої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенанта поліції Новікової Ю.О. серії ЕАС №7178093 від 16.06.2023 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності постановою серії ЕАС №7178093 від 16.06.2023 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з пристрою вимірювання швидкості руху, на якому відображено, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 101 кілометр на годину в зоні дії дор. знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год. На відеозаписі зафіксовано рух саме автомобілю NISSAN QASHQAI із номерним знаком НОМЕР_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначає про те, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а наданий суду першої інстанції диск з фіксацією вчиненого позивачем правопорушення не містить електронного підпису посадової особи, яка його надала.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії ЕАС №7178093 від 16.06.2023 року, 16.06.2023 року о 17:35:49 позивач керуючи транспортним засобом NISSAN QASHQAI номерний знак НОМЕР_1 , на 106 км, рухався зі швидкістю 101 км /год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 20 км/год, чим порушив пункт 12.9.б ПДР України (Перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкість руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.3).
Як зазначено у вищевказаній постанові, швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху приладом TruCam ІІ LTI 20/20 ТС0010909.
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 12.9 (Б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.
Дорожній знак визначений пунктом 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знаку, у спірних відносинах за умовами знаку максимальна швидкість руху не повинна перевищувати 70 км/год.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
В силу ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити, у тому числі, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Із матеріалів справи видно та в оскаржуваній постанові зазначено, що адміністративне правопорушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС0010909.
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано оптичний диск із відеозаписами та фотознімки (а.с.39,46).
Як з`ясовано судом першої інстанції у судовому засіданні згідно з відеозаписом з пристрою вимірювання швидкості руху, відображено, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 101 кілометр на годину в зоні дії дор. знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год. На відеозаписі зафіксовано рух саме автомобілю NISSAN QASHQAI із номерним знаком НОМЕР_1 .
Тобто, у судовому засіданні судом першої інстанції було правильно з`ясовано, що автомобіль під керуванням позивача рухався зі швидкістю 101 кілометрів на годину в зоні дії дор. знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год.
Слід зазначити, що з фотофайлу фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення вбачається, що транспортний засіб із номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 101 кілометр на годину при дозволеній максимальній швидкості руху 70 кілометрів на годину (а.с.46).
Зазначений фотофайл фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення здійснено лазерним вимірювачем TruCam ІІ LTI 20/20 ТС0010909.
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що, відповідно до інструкції по експлуатації «Laser Technology, Inc. Руководство по TruCam» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізнює режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
З відстані у 350-400 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.
Отже, у спірних відносинах фіксація правопорушення здійснена на дозволеній інструкцією з експлуатації відстані при достатньому освітленні.
Із наданого фотознімку можливо ідентифікувати марку, державний номерний знак транспортного засобу, швидкість руху якого зафіксованого інспектором за допомогою TruCam.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання позивача як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що строк дії повірки технічного засобу, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення TruCam ІІ LTI 20/20 ТС0010909 закінчився 10.06.2023 року, в той час як правопорушення було зафіксовано 16.06.2023 року, враховуючи наступне.
Постановою КМУ від 05.04.2022 року №417 «Деякі питання повірки законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» визначено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року№2102-ІХ в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, та як наслідок застосовуються положення вищезазначеної постанови КМУ.
Враховуючи те, що відповідачем надано докази з яких вбачається, що транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 101 кілометр на годину в зоні дії дор. знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.  
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2023 року у справі №335/6604/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
                    Повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов