ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р.                                                            Справа № 914/1483/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,          
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
та представників сторін:
від позивача – Мельник О.С.
від відповідача – не з`явився

розглянувши  апеляційні скарги:
-          Акціонерного товариства “Укртрансгаз”, вих.№1001ВИХ-23-6692 від 21 серпня 2023 року;
-          Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІР-Тепло”, б/н від 21 серпня 2023 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 20 липня 2023 року (підписане 31.07.2023 року), суддя Трускавецький В.П.
у справі №914/1483/23
за позовом Акціонерного товариства “Укртрансгаз”, м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІР-Тепло”, м. Трускавець, Львівська область
про стягнення 2 090 636,63 грн., з яких: 1 346 637,83 грн. – пеня та 743 998,80 грн. – штраф

в с т а н о в и в :
У травні 2023 року Акціонерне товариство  «Укртрансгаз» (далі АТ «Укртрансгаз») звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю  «ВІР-Тепло» (далі ТзОВ «ВІР-Тепло») про  стягнення 2090636,63 грн, з яких: 1346637,83 грн  пеня та 743998,80 грн  штраф.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору в частині строків виконання робіт, у зв`язку із чим, позивачем нараховано відповідачу штрафні санкцій, а саме пеню та штраф згідно п. 8.3 договору.
Відповідачем заперечено позовні вимоги позивача, з тих підстав, що завершення виконання робіт неможливе через нестачу деяких матеріалів, що не передбачені Технічним завданням,  а також через наявність форс-мажорних обставин, а саме: введення в Україні військового стану.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2023 у справі № 914/1483/23 позовні вимоги задоволено частково, ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача 942646,48 грн  пені, 520799,16 грн  штрафу та 31359,55 грн  відшкодування витрат на оплату судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що прострочення виконання підрядником погоджених робіт почалось з 03.02.2022, а нараховані штрафні санкції є вірними здійснивши перерахунок, однак, судом застосовано ст. 551 ЦК України та зменшено штрафні санкції на 30 % виходячи з того, що заявлений розмір таких (в загальному  2090636,63 грн) становить  28,1 %, тобто більше ціни укладеного між сторонами договору, що є значним та непосильним тягарем для відповідача, беручи при цьому до уваги те, що останнім виконано більшу частину погоджених робіт та те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивачем  - АТ  «Укртрансгаз» подано апеляційну скаргу в якій останній просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволення позовних вимог на суму 627190,99 грн скасувати та прийняти в тій частині нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені позовні вимоги АТ «Укртрансгаз».
Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що судом враховано інтереси виключно відповідача без врахування інтересів позивача. Стверджує, що зменшення розміру штрафних санкцій може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків ч. 3 ст. 551 ЦК України та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а саме: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу суду (ч. 1 ст. 233 ГК України. 
Також зазначає, що позивач є стратегічним підприємством , а зазначене у рішенні суду лише з доводів відповідача порушує вимоги статей 7, 76-79 ГПК України.
25.08.2023 з апеляційною скаргою звернувся відповідач – ТзОВ «ВІР-Тепло» в якій просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що розрахунок нарахованих штрафних санкцій є невірним, оскільки, відповідач мав приступити до роботи після отримання від позивача дозволу, а самі роботи повинні були виконані протягом 240 календарних днів. Також, відповідач, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення покликається на введення в Україні 22.02.2022 військового стану, невихід на роботу більшість працівників та призову на військову службу 01.03.2022 сертифікованого електрозварника.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач заперечує доводи з тих підстав, що позивачем не подано суду жодних доказів понесених збитків через дії відповідача.
Натомість у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач заперечує доводи з тих підстав, що твердження відповідача в частині невірного обрахунку штрафних санкцій є такими, які спростовуються матеріалами справи, а саме листом № 1001ВИХ-21-179 від 22.06.2021, актами-допуском № 661/2 № 661/4 від 05.07.2021 та наказом № 347 від 05.07.2021. Також позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що виконання робіт за договором сплинув 27.02.2022, однак, про форс-мажорні обставини відповідач звернувся 04.03.2022 та тим більше лист торгово-промислової палати не є сертифікатом в розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», а тому не може свідчити про наявність форс-мажорних обставин.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/1483/23 розподілено до розгляду судді – доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ  «Укртрансгаз», вих.№1001ВИХ-23-6692 від 21 серпня 2023 року на рішення  Господарського суду Львівської області від 20 липня 2023 року у справі № 914/1483/23.
З підстав зазначених в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 30.08.2023 Товариству з обмеженою відповідальністю  «ВІР-Тепло» поновлено строк для подання апеляційної скарги б/н від 21 серпня 2023 року та відкрито апеляційне провадження на рішення  Господарського суду Львівської області від 20 липня 2023 року у справі № 914/1483/23.
Ухвалою суду від 18.09.2023 у даній справі апеляційні скарги об`єднано в одне апеляційне провадження та справу призначено на 09.10.2023 про що сторони були повідомлені.
З підстав зазначених в ухвалі суду від 09.10.2023 розгляд справи було відкладено на 23.10.2023.
В судове засідання представник позивача прибув, доводи своєї апеляційної скарги підтримав з підстав зазначених у апеляційній скарзі, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити, рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог просив скасувати та прийняти в тій частині нове рішення. Яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини не прибуття суд не повідомив.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиви на апеляційні скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційні скарги апелянтів не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2021 року АТ «Укртрансгаз» (замовник за договором, позивач у справі ) та ТзОВ «ВІР-Тепло» (підрядник за договором, відповідач у справі) було укладено договір № 2106000068 про закупівлю робіт (далі  договір).
За умовами п. 1 та п. 1.2. договору, підрядник за завданням замовника зобов`язується на свій ризик виконати роботи відповідно до умов цього договору про закупівлю робіт з «Водопровідні та санітарно-технічні роботи (Поточний ремонт системи водопостачання та протипожежного водогону газозбірних пунктів № 1 - 4 Стрийського ВУПЗГ)», код згідно ЄЗС ДК 021:2015 - 45330000-9 (роботи), в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації, а замовник - прийняти та оплатити такі відповідно до умов цього договору. Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами та якісними характеристиками (завдання) (Додаток № l), Договірною ціною (Додаток № 2), Кошторисною документацією (Додаток № 3) та Графіком виконання робіт (Додаток № 4), які є невід`ємною частиною договору.
Загальна вартість виконуваних робіт за цим договором згідно із Договірною ціною становить 7439988,00 грн (Сім мільйонів чотириста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесять вісім гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 20% 1239998,00 грн (Один мільйон двісті тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 00 копійок) (п. 3.1. договору).
Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 240 календарних днів з дати отримання від Замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт. Місце виконання робіт - Стрийське виробниче управління зберігання газу, вул. Сколівська, 3, м. Стрий, Львівська область  (п. 4.1.-4.2. договору).
Підрядник передбачені цим договором роботи виконує із своїх матеріалів та обладнання, доставку якого до місця виконання робіт Підрядник здійснює власним транспортом та за свій рахунок після отримання від Замовника відповідного письмового розпорядження (дозволу), що оформлюється відповідною документацією зазначеною в п. 5.1.1. Замовник допускає Підрядника на об`єкти (зазначені в п. 4.2 договору) для проведення робіт, що оформлюється відповідною документацію зазначеною в п. 5.11 договору  (п. 4.4 та 4.5.1. договору).
Замовник зобов`язаний: 5.1.1. Допустити Підрядника на Об`єкт для проведення робіт з дотриманням вимог Інструкції з безпечного виконання сторонніми (підрядними) організаціями робіт, завдань та надання послуг на об`єктах підприємств Групи Нафтогаз, затвердженої рішенням акціонера від 14.04.2020 № 6379, рішенням правління акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 10.04.2020, протокол № 168. Письмово повідомити Підрядника про надання йому Дозволу.
Підрядник зобов`язаний: 5.3.13. Інформувати в установленому порядку Замовника про хід виконання зобов`язань за цим договором, обставини, що перешкоджають його виконанню, а також про заходи, необхідні для їх усунення. 5.3.15. Повідомити протягом 3 (трьох) робочих днів Замовника про обставини (якщо такі виникли), що призвели до виникнення потреби у виконанні додаткових робіт, не врахованих Кошторисною документацією.
Жодна з сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких умов у разі настання наступних обставин: повінь, пожежа, землетрус, катастрофи або інших, незалежних від сторін обставин, або ембарго, накладених державною владою на експорт або імпорт, якщо вони виникнуть після вступу даного договору в силу, прийняття нормативного акту, який унеможливлює виконання умов даного договору. Якщо будь-яка з вищевказаних обставин прямо вплине на своєчасність виконання умов, що передбачені цим договором, то вони будуть продовжені на період, рівний по тривалості цим обставинам. Сторони протягом 20 (двадцяти) календарних днів повинні сповістити одна одну про початок вказаних обставин, що має бути підтверджено відповідними компетентними органами. В іншому випадку Сторони не мають права посилатися на обставини непереборної сили як на причину невиконання обов`язків за цим договором. Строк дії обставин непереборної сили підтверджується довідкою Торгово-промислової палати України. Сторони дійшли згоди, що при настанні обставин непереборної сили виконання зобов`язань за цим договором продовжується на строк, відповідний строку дії вказаних обставин. Якщо обставини непереробної сили триватимуть понад 6 (шість) місяців, то кожна із Сторін матиме право в односторонньому порядку розірвати договір, письмово повідомивши про розірвання  (розділ 6 договору).
У випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт, до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від ціни Договору за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 10% ціни цього договору  (п. 8.3. договору).
Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами і діє в частині виконання робіт до 31 грудня 2021 року, в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання  (п. 10.1. договору).
У додатку №1 до договору сторонами погоджено технічні вимоги та якісні характеристики, у додатку №2  Договірну ціну, у додатку №3 - кошторисну документацію, у додатку № 4 - графік виконання робіт.
Судом встановлено, що 02.07.2021 відповідач звернувся до начальника Стрийського виробничого управління підземного зберігання газу із заявою № 02/07-2021, у якій просив оформити допуск на виконання робіт.
05.07.2021 року Стрийським виробничим управлінням підземного зберігання газу видано наказ № 347 про проведення вступного інструктажу працівникам ТзОВ «ВІР-Тепло» та того ж числа допущено працівників останнього до виконання робіт на наступні терміни: з 05.07.2021 до закінчення виконання робіт, про що свідчить Акт-допуск № 661/2 від 05.07.2021.
Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, останнім виконано роботу на загальну суму 4821008,06 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт: № 1 за липень 2021 року на суму 437836,68 грн; № 2 за серпень 2021 року на суму 512025,19 грн; № 3 за вересень 2021 року на суму 346434,00 грн; № 4 за жовтень 2021 року на суму 212853,88 грн; № 5 за листопад 2021 року на суму 160598,65 грн; № 6 за грудень 2021 року на суму 430817,21 грн; № 7 за січень 2022 року на суму 488511,76 грн; № 8  за лютий 2022 року на суму 1320050,27 грн.
В подальшому, 08.11.2021 Додатковою угодою № 1 від 08.11.2021 до договору сторонами внесено зміни в кошторисну документацію.
20.12.2021 Додатковою угодою № 2 до договору продовжено строк його дії до 17.02.2022 року.
04.03.2022 року відповідач листом № 04/03/1-2021 повідомив позивача, що роботи не можуть бути закінчені через нестачу деяких матеріалів, які не передбачені Технічним завданням. Враховуючи вказане, необхідно узгодити порядок подальшого виконання робіт.
У відповіді на лист відповідача позивач у листі № 1001ВИХ-ВС-22-638 від 22.03.2022 повідомив про те, що звернення про необхідність додаткових матеріалів для виконання робіт сформовано 04.03.2022 та скеровано 16.03.2022, тобто після завершення строку дії договору, відтак, позивач не вбачає за можливе перенесення термінів завершення всіх робіт по договору.
19 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача з листом № 1001ВИХ-ВС-22-2393, де просив надати інформацію про можливість та дату відновлення робіт, щодо терміну виконання робіт в повному обсязі, пропозиції щодо шляхів вирішення питання стосовно недостатньої кількості матеріалів, які не були передбачені договором та про які згадувалось у попередніх листах.
Листом № 1001ВИХ-ВС-22-2813 від 08.08.2022 позивач повідомив відповідача, що у разі неодержання відповіді на лист № 1001ВИХ-ВС-22-2393 від 19.07.2022 та, якщо між сторонами не буде досягнуто згоди щодо закінчення робіт, АТ «Укртрансгаз» буде змушене здійснити заходи щодо захисту своїх порушених прав.
Однак, відповідач свої обов`язки в повному обсязі не виконав у строк встановлений договором, що спонукало позивача звернутись до суду про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: пені в сумі 1346637,83 грн  та штрафу в сумі 743998,80 грн,  які нараховані відповідно до п. 8.3. договору.
При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Судовою колегією встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі договору № 2106000068 про закупівлю робіт, який за своїми основними та другорядними ознаками відповідає договору підряду.
Згідно  ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Частиною 2 статті 837 ЦК України визначено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з  статтею 875 ЦК України  яка кореспондується з положеннями  статті 318 ГК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього  Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 4  статі 882 ЦК України  замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акту про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.
Пунктом першим  статті 193 ГК України  та  статтею 526 ЦК України  передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1  статті 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.1. договору сторонами погоджено, що Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 240 календарних днів з дати отримання від замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт. Граничний термін виконання робіт, зазначений у графіку виконання робіт (Додаток №4 до Договору)  кореспондується із строком вказаним у пункті 4.1. договору.
Як уже було встановлено вище та не заперечується жодною з сторін,  05.07.2021 року Стрийським виробничим управлінням підземного зберігання газу видано наказ № 347 про проведення вступного інструктажу працівникам ТзОВ «ВІР-Тепло» та того ж числа допущено працівників останнього до виконання робіт на наступні терміни: з 05.07.2021 до закінчення виконання робіт.
При обчисленні дати виконання робіт суд першої інстанції керувався тим, що підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 240 календарних днів з дати отримання від замовника письмового дозволу від 05.07.2021, а тому прийшов до висновку, що останнім днем визначеного строку є 02.02.2022.
З поданого позивачем розрахунку штрафних санкцій вбачається, що позивач вважав останнім днем виконання робіт 27.02.2022, оскільки відповідачем дозвіл на виконання робіт отримано 02.07.2021, відтак нарахування штрафних санкцій позивачем розпочато 28.02.2022 по 28.08.2022.
Однак, судова колегія зазначає, що 20.12.2021 Додатковою угодою № 2 до договору сторонами продовжено строк його дії до 17.02.2022 року.
Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що спірний договір між сторонами укладено та підписано 16.06.2021, натомість письмове розпорядження (дозволу) на початок виконання Робіт отримано 05.07.2021.
Як уже було зазначено вище, пунктом 4.1. договору сторонами погоджено, що Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 240 календарних днів з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт. Граничний термін виконання робіт, зазначений у графіку виконання робіт (Додаток №4 до Договору)  кореспондується із строком вказаним у пункті 4.1. договору.
Отже, вище зазначений п. 4.1 договору встановлює, що виконання робіт повинно бути в терміни, зазначені у графіку виконання робіт (Додаток № 4 до договору).
Як вбачається із Додатку № 4 до договору «графік виконання робіт», сторонами погоджено, що земляні роботи граничний термін – 100 календарних днів, будівельні роботи граничний термін – 30 календарних днів, монтажні роботи граничний термін – 100 календарних днів, гідравлічні випробування граничний термін – 10 календарних днів, разом 240 календарних днів.
В даному випадку, як і не заперечується сторонами, відповідачем не завершені роботи з тих підстав, що для виконання робіт необхідно додаткові матеріали, тобто монтажні роботи в повному обсязі не виконано.
Вищенаведене також підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт:  № 1 за липень 2021 року на суму 437836,68 грн; № 2 за серпень 2021 року на суму 512025,19 грн; № 3 за вересень 2021 року на суму 346434,00 грн; № 4 за жовтень 2021 року на суму 212853,88 грн; № 5 за листопад 2021 року на суму 160598,65 грн; № 6 за грудень 2021 року на суму 430817,21 грн; № 7 за січень 2022 року на суму 488511,76 грн, відтак, станом на дату подання позову до суду залишаються не виконаними решта робіт, що і не заперечено та визнано відповідачем.
З урахуванням вищенаведеного судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не завершені монтажні роботи граничний термін яких складає наступних 100 календарних днів, відтак, судова колегія приходить до висновку, що останнім днем визначеного строку є 02.02.2022, як і правильно встановлено судом першої інстанції, а з урахуванням продовженого строку дії договору Додатковою угодою №2, є 17.02.2022 року.
Відповідно до  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі  ст. 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами  ст. 230 ГК України  встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 2, 3  ст. 549 ЦК України  штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з  ст. 231 ГК України  у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
У випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт, до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від ціни Договору за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 10% ціни цього Договору (п. 8.3. Договору).
Судом встановлено, що позивачем нарахування пені в сумі 1346637,83 грн   та штрафу в сумі 743998,80 грн  здійснено з 28.02.2022 до 28.08.2022, відтак, судова колегія здійснивши власний перерахунок розміру таких нарахувань, зазначає, що позивачем правильно вибрано період для нарахування розміру пені, однак, фактичний розмір такої пені є більшим, оскільки, суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, відтак, до стягнення підлягає заявлена позивачем сума.
Щодо нарахування штрафу судова колегія вважає також правомірним, оскільки,  відповідачем допущено порушення строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів, а тому у позивача виникло право на нарахування йому штрафу і розмір такого штрафу розрахований останнім правильно.
Задовольняючи позовні вимоги частково місцевий господарський суд виходив з того, що заявлений розмір таких (в загальному  2090636,63 грн) становить  28,1 %, тобто більше ціни укладеного між сторонами договору, що є значним та непосильним тягарем для відповідача, беручи при цьому до уваги те, що останнім виконано більшу частину погоджених робіт та те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків.
Судова колегія дослідивши наявні у справі докази, не вбачає порушень місцевого господарського суду при зменшенні штрафних санкцій та вважає, що доводи і вимоги скаржників, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Схоже правило міститься в частині третій  статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, за змістом зазначених норм Господарського та  Цивільного кодексів України  суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, що: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя  статті 551 Цивільного кодексу України  визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Судовою колегією встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні штрафних санкцій покликаючись на лист Торгово-промислової палати України № 20244/02.0-7.1 від 28.02.2022, де засвідчено, що військова агресія росії проти України, що стала підставою для введення воєнного стану є форс-мажорною обставиною. Також покликався на те, що кваліфікованого працівника, який мав посвідчення зварника № ВС-17-16/10-20-1/ВС-41 з 01.03.2022 призвано на військову службу. Крім того, у лютому 2022 року на роботу вийшло 34 особи, а у період з  березні 2022 року по травень 2023 року лише 4 особи, про що свідчить табель обліку робочого часу працівників ТзОВ «ВІР-Тепло».
Отже, встановивши відповідні обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що неустойку слід зменшити.
Щодо відсоткового зменшення судом першої інстанції неустойки на 30 % судова колегія зазначає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. 
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені  статтею 551 Цивільного кодексу України  та  статтею 233 Господарського кодексу України  щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені  статтею 3 Цивільного кодексу України  (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  (далі -  ГПК України) визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).
Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно із  статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20 та ін.).
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Як уже було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що до початку повномасштабного вторгнення зобов`язання за договором виконувались у штатному режимі, однак військова агресія росії проти України значно вплинула на їх подальше виконання, оскільки більшість працівників не вийшли на роботу після початку воєнних дій, з 01.03.2022 сертифікованого електрогазозварника Полиняка С. С., який безпосередньо повинен був виконувати роботи на об`єкті призвано на військову службу, для продовження виконання робіт знайти сертифікованого електрогазозварника було неможливо.
Разом з тим, з актів приймання виконаних будівельних робіт вбачається, що роботи виконувались до повномасштабного вторгнення російської федерації.
До того ж, позивачем не підтверджено понесення ним збитків.
Крім того, відповідач листами неодноразово звертався до позивача з проханням узгодити порядок подальшого виконання робіт, оскільки, роботи не можуть бути закінчені через нестачу деяких матеріалів, які не передбачені Технічним завданням.
Вищенаведене свідчить про добросовісну поведінку відповідача.
Як правильно зазначено судом першої інстанції, заявлена до стягнення неустойка становить  28,1 %, від ціни укладеного між сторонами договору, що свідчить про те, що розмір штрафних санкцій (неустойка) є значним та непосильним тягарем для відповідача, беручи при цьому до уваги те, що останнім виконано більшу частину погоджених робіт та те, що позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків.
Відтак, виходячи із загальних засад, встановлених у  ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи, що стягнення штрафних санкцій як стимулювання виконання основного зобов`язання не повинне перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доцільність зменшення розміру пені та штрафу на 30%.
Щодо тверджень позивача, що судом першої інстанції враховано доводи лише відповідача судова колегія вважає безпідставним та надуманим, оскільки, позивач не надав доказів на підтвердження посилань щодо наявності збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем умов договору, а у своїй апеляційній скарзі позивач не посилався на конкретно подані ним суду першої інстанції докази, які були залишені поза увагою.
За таких обставин доводи апелянтів про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки, покладені в основу прийнятого у справі судового рішення в оскарженій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами ч. 3    ст. 13 ГПК України    кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з   додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржниками не доведено наявності підстав, визначених  ст. 277 ГПК України, для скасування рішення. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.
Судовий збір, сплачений скаржниками при поданні апеляційних скарг, на підставі  ст.129 ГПК України покладається на скаржників.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 20 липня 2023 року у справі №914/1483/23 залишити без змін, а апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІР-Тепло» – без задоволення.
Матеріали справи №914/1483/23 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 25 жовтня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.