КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 761/36070/21                                      Головуючий у суді першої інстанції - Фролова І.В.
Номер провадження № 22-ц/824/10622/2023                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2023 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Сукач О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», подану представником Волковою Людмилою Миколаївною, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору, у якому, з рахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.170-172, т.1), просив суд:
- визнати недійсним Кредитний договір №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є АТ «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк»;
- визнати недійсним Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438;
- скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438;
- скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис №6477929) про реєстрацію договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29 січня 2008 року між ним та АТ «Індустріально-Експортний Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір №17/08-Ф, тобто позивач став споживачем послуги банку з надання кредиту. 
Відповідно до п.1.1. договору, банк надав позивачу суму кредиту у сумі 900 000 доларів США, зі сплатою 11,73 % річних на умовах, визначених договором, термін користування кредиту з 29 січня 2008 року до 28 січня 2028 року на споживчі цілі.
Одночасно за договором іпотеки договором було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6477929. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що зазначений кредитний договір порушує його права та інтереси виходячи з наступного.
Так, у 2021 році, в межах розгляду цивільної справи № 761/25104/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій ОСОБА_1 є відповідачем, було призначено додаткову експертизу по справі. За результатом проведення якої було складено експертний висновок № 761/25104/15-ц яким було встановлено, що:
- метод нарахування відсотків у графіку погашення заборгованості, не відповідає методу нарахування відсотків згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29 січня 2008 року (арк. 12 висновку останній абзац);
- визначити принцип/метод розрахунку графіка погашення заборгованості не видається за можливе, оскільки сума нарахованих процентів з періоду «до 15 кітня 2011 року» не відповідає методу нарахування відсотків, визначеному у договорі про внесення змін та доповнень №1 від 23 березня 2010 року та додатку №2 до нього згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29 січня 2008 року (арк. 14 висновку останній абзац);
- розрахунок заборгованості відповідача у справі не відповідає умовам кредитного договору №17/08-Ф від 29 січня 2008 року ( арк. 26 висновку перший абзац).
Надавши графік погашення заборгованості, який не відповідає умовам кредитного договору, вимогам Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007року № 168, та не надавши позивачу всієї необхідної інформації за кредитним договором, банк порушив його права, як позичальника. 
Вказував, що без такої інформації він, як споживач, був позбавлений можливості реально оцінювати перспективи укладання договору, свою платоспроможність та можливість своєчасно погашати кредит.
У зв`язку з тим, що позивач у позовній заяві ставить питання про недійсність основного зобов`язання - кредитного договору № 417/08-Ф від 29 січня 2008 року, а також враховуючи, наявність похідного договору - договору іпотеки, позивач вважає, що є підстави для визнання недійсними договору іпотеки, оскільки цей договір забезпечує виконання недійсного зобов`язання.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано недійсним кредитний договір №17/08-Ф від 29 січня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є АТ «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк».
Визнано недійсним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438.
Скасовано реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438.
Скасовано реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис №6477929) про реєстрацію договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Креді Агріколь Банк» - Волкова Л.М. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої звертає увагу, що судом неповністю з`ясовано обставини справи, зокрема, не з`ясовано належності та допустимості висновку експерта від 29 грудня 2020 року, наданого в порядку додаткової експертизи у цивільній справі № 761/2512107/15, що стало основою оскаржуваного рішення. 
Так, апелянт вказує, що висновок додаткової експертизи суперечить первинному, не враховано дату винесення заборгованості на прострочену, черговість зарахування коштів, пеню та інших умов додаткових угод до кредитного договору. 
Представник банку вважає, що судом не надано належної оцінки доводам сторони відповідача чи обґрунтування причин їх відхилення, зокрема, щодо спростування вказаного вище додаткового висновку експерта.
Вказує, що ініціювання даного позову через 13 років після укладення договору з метою визнання його недійсним є недобросовісним та суперечить попередній поведінці позивача, зокрема, ОСОБА_1 протягом тривалого часу здійснював численні платежі за таким договором.
Апелянт посилається й на те, що попри визнання кредитного договору недійсним, судом не застосовано наслідків недійсності правочину.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково не застосував наслідки пропуску строку позовної давності, адже оскаржуваний договір укладено ще у січні 2008 року, а позивач не навів мотивів звернення до суду з таким значним пропуском строку та неможливості дізнатись про ймовірне порушення його прав раніше. Зокрема, він не був обмежений у праві звернутись за консультацією до фахівця у галузі права, поставити додаткові питання представникам банку чи взагалі відмовитись від укладення договору.
Враховуючи викладене, представник АТ «Креді Агріколь Банк» - Волкова Л.М. просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Здійснити розподіл судових витрат.
12 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому вказує, що судом першої інстанції належним чином досліджено матеріали справи та надано належну оцінку додатковому висновку експерта від 29 грудня 2020 року, оцінці якого присвячено 2-3 сторінки оскаржуваного рішення. Такий висновок напряму стосується предмету доказування, отриманий без порушення порядку, встановленого законом, а тому не міг бути визнаний судом недопустимим доказом та не міг бути не врахований, оскільки позивач обґрунтовував ним свої вимоги.
Наголошує, що позовна заява була спрямована на захист прав та інтересів споживача банківських послуг від протиправних посягань та введення його в оману, відтак його поведінка не може бути визнана недобросовісною чи такою, що суперечить його попередній поведінці, як вказує апелянт.
Вказує, що позивач визначив обсяг позовних вимог на свій розсуд, натомість банк в суді першої інстанції не заявляв клопотання про застосування наслідків недійсності правочину та безпідставно перекладає такий обов`язок на суд.
Посилання апелянта на пропуск позовної давності з прив`язкою до дати укладення оскаржуваного договору не є помилковим, адже ОСОБА_1 дізнався про порушення його прав в 2021 році з додаткового висновку експерта від 29 грудня 2020 року. А заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання банком позову.
Враховуючи викладене у відзиві, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги банку, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
При апеляційному  розгляді справи представник апелянта АТ «Креді Агріколь Банк» - Сєрова О.О. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у  задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості та недоведеності. 
При цьому зазначила, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір в порушення принципу змагальності  не зазначив в оскаржуваному рішенні викладені відповідачем заперечення на позовні вимоги та щодо недопустимості наданих позивачем доказів. При ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував норми матеріального права та правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду  в аналогічних справах, що призвело до ухвалення помилкового рішення.    
Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Вітвицька О.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, при цьому зазначила, що доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. Вважає, що суд обґрунтовано врахував при вирішенні вказаного спору надану позивачем додаткову експертизу, яка була проведена у цивільній справі, де приймають участь ці ж сторони. 
 Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача  та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції  при розгляді вказаної справи встановив, що  29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір №17/08-Ф, тобто позивач став споживачем послуги банку з надання кредиту.
Відповідно до п.1.1. Договору, Банк надав позивачу суму кредиту у сумі 900000 (дев`ятсот тисяч) доларів США, зі сплатою 11,73 % річних на умовах, визначених Договором, термін користування кредиту з 29 січня 2008 року до 28 січня 2028 року. Кредит надавався на споживчі цілі.
Також 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-Експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» в забезпечення виконання умов Кредитного договору №17/08-Ф було укладено договір іпотеки,  який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №438.
Одночасно за Договором іпотеки договором було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6477929. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1  суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що під час укладення договору працівниками банку не було надано ОСОБА_1 інформацію про сукупну вартість кредиту, а також при укладенні Договору графік погашення заборгованості не містить умов, які визначені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зокрема, докладно не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом у відповідності до умов договору, що було встановлено експертним висновком.
Обґрунтовуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020 року в справі № 761/25104/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було призначено додаткову судово - економічну експертизу.  На підставі проведеного дослідження судовим експертом Київського науково- дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Мацегора І. зроблено наступні висновки, що викладені у висновку експерта від 29 грудня 2020 року № 21229/20- 72/37267-37270/20-72 за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі № 761/25104/15-ц.
По першому питанню: «розміри щомісячних платежів відповідно до умов кредитного договору № 17/08-Ф від 29 січня 2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 , з урахуванням всіх договорів про внесення змін та додатків до даного кредитного договору, починаючи з 29 січня 2008 року по 31 жовтня 2019 року включно наведені у Додатку № 1, який додається до даного висновку.».
По другому питанню: «Розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 17/08-Ф від 29.01.2008 року, з урахуванням умов Договору та договорів про внесення змін до нього станом на 31.10.2019 року розрахунково становить: - 830 781, 08 дол. США (прострочена сума кредиту, 213 694, 60 дол. США (прострочена сума відсотків). Враховуючи, що згідно наданих банківських виписок 27.03.2017 року суми заборгованості Позичальника ОСОБА_1 списані за рахунок резервів, а суми заборгованості перенесені на відповідні позабалансові рахунки - нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено до 26.03.2017 року».
По третьому питанні: «Наданий Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» розрахунок заборгованості станом на 31.10.2019 року, доданий до заяви про збільшення позовних вимог від 21.11.2019 року, не відповідає умовам кредитного договору № 17/08-ф від 29.01.2008 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 , з урахуванням умов усіх договорів про внесення змін та додатків до них».
Таким чином, експертним висновком № 761/25104/15-ц, яким було встановлено, що: - метод нарахування відсотків у графіку погашення заборгованості, не відповідає методу нарахування відсотків згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 12 Висновку останній абзац); - визначити принцип/метод розрахунку Графіка погашення заборгованості не видається за можливе, оскільки сума нарахованих процентів з періоду «до 15.04.2011» не відповідає методу нарахування відсотків, визначеному у Договорі про внесення змін та доповнень №1 від 23.03.2010 року та Додатку №2 до нього згідно умов кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.(арк. 14 Висновку останній абзац); - розрахунок заборгованості Відповідача у справі не відповідає умовам кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 р.( арк. 26 Висновку перший абзац).
Апеляційний суд не  може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
У відповідності до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).
Відповідно до пункту третього статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів»визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,зараз і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.
У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися,  що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. 
Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною (частина четверта ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). 
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
За приписами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» було укладено Кредитний договір №17/08-Ф. Згідно до умов договору, Банк надав позивачу суму кредиту у сумі 900000 (дев`ятсот тисяч) доларів США, зі сплатою 11,73 % річних на умовах, визначених Договором, термін користування кредиту з 29 січня 2008 року до 28 січня 2028 року (п.1.1 Договору). Кредит надавався на споживчі цілі ( п.1.2 Договору).
Також 29 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк» в забезпечення виконання умов Кредитного договору №17/08-Ф було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстровано в реєстрі за №438. Згідно до умов Договору іпотеки було накладено заборону на відчуження предмету іпотеки та внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6477929. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Із матеріалів справи вбачається, що банк взяті на себе зобов`язання в частині видачі коштів позичальнику виконав, а ОСОБА_1 отримавши вказані грошові кошти взяв на себе зобов`язання повернути отримані у кредит кошти та сплатити  проценти за користування вказаними коштами. 
Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі ОСОБА_1 протягом семи років умови вказаного договору виконувалися, але не у повному обсязі, що в подальшому призвело до подачі банком позову до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором. На даний час вказана справа №761/25104/15-ц знаходить на розгляді Шевченківського районного суду міста Києва.     
Звертаючись до суду із вказаним позовом до АТ «Креді агріколь банк» про визнання недійсним кредитного договору позивач - ОСОБА_1 наполягав на порушення його прав, як споживача, банком шляхом приховування повної та об`єктивної інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим фактично ввів в оману позивача  щодо реальних умов кредитування.  
Суд першої інстанції погоджуючись із вказаними доводами позивача, послався на те, що  дані вимоги позивача доведенні  наданим ним висновком судової експертизи. 
Однак, колегія суддів вважає дані висновки суду такими, що  не відповідають обставинам вказаної справи. 
Так, матеріалами справи підтверджено, що сторони підписали договір кредиту як такі, що досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхнє волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При цьому позивач ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових зауважень щодо умов договору кредиту та в подальшому виконував його.
Сплачуючи протягом тривалого часу періодичні фіксовані платежі згідно умов договору, ОСОБА_1  погоджувався з умовами кредитного договору, не порушував питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу, отже його волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В укладеному сторонами договорі кредиту позичальнику банком доступно та зрозуміло була надана повна інформація про умови надання кредиту, його вартості та інших супутніх послуг і тарифах до них. Інформація про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, процентної ставки, порядок, механізм та базу її нарахування, вартість супутніх послуг, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначено у відповідному графіку погашення заборгованості, який перед підписанням кредитного договору, отримано позичальником.
Відповідно до частини другої статті 18 цього Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
ОСОБА_1 , звернувшись до суду із позовом до банку про визнання кредитного договору недійсним, як на правову підставу цих вимог, посилався на обман зі сторони працівників банку при укладенні кредитного договору.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. 
Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Тобто, предметом доказування у цій категорії справ є додержання сторонами в момент укладення договору вимог закону, а не виконання цього договору вже після його укладення.
Проте таких обставин позивачем не доведено, що є його процесуальним обов`язком (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року).
Нерозуміння позичальником запропонованих банком умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що під час укладання оспорюваного правочину йому не надавалась або надавалась у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, та які беззаперечно підтверджують наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 607/18995/15-ц, провадження № 61-18775 св 18; від 08 квітня 2020 року у справі 760/15078/15-ц, провадження № 61-9457 св 18.
Зважаючи на необґрунтованість доводів заявника про суперечність змісту оспорюваного кредитного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції, дійшов до помилкового висновку про доведеність позивачем позовних вимог.
Посилання суду першої інстанції на висновок експерта від 29 грудня 2020 року №21229/20-72/37267-37270/20-72 за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі № 761/25104/15-ц як доведеність позивачем  заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованим.
 Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ч.2 ст. 89 ЦПК України. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч.3 ст. 89 ЦПК України).
Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі - АТ «Креді Агріколь банк»  зеперечуючи проти доводів позивача та поданого ним додаткового висновку експерта подав до суду висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №8780/16-45 від 22 травня 2017 року проведеної на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва  від 17 травня 2016 року у цивільній справі №761/25104/15 за позовом ПАТ «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Так, відповідно до обставин, зазначених у даному висновку, крім основного кредитного договору, що був укладений між банком та ОСОБА_1   29 січня 2008 року між вказаними сторонами було укладено два договори про внесенні змін до  кредитного договору №17/08-Ф від 29.01.2008 року.
23 березня 2010 року між сторонами договору було  укладено Договір №1  за умовами якого сторони  продовжили термін сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом  по 28 березня 2035 року та змінено розмір процентної винагороди ( за період із 15.03.2010 року до 14.03.2011 року включно 8%; за період із 15.032011 року по 28 березня 2035 року включно 11.91 %).
28 січня 2015 року Договір про внесенні змін та доповнень №2 до вказаного кредитного Договору №17/08-Ф від 29.01.2088 року, яким було змінено розмір  процентної винагороди  ( за період із 28.01.2015 року по 27.01.2016 року  включно 8.10%; за період із 27 січня 2016 року по 28 березня 2035 року включно -12,14 %). (а.с. 116 т.1).
Відповідно до проведеного дослідження  експертом зроблено висновок, що  метод нарахування процентів за Кредитним договором від 29 січня 2008 року №17/08-Ф ( із змінами до нього) відповідає вимогам постанови Правління Національного банку України «Про затвердження  Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року №168 , враховуючи дію законів та нормативно-правових актів (а.с.119 т.1).  
При цьому колегія суддів враховує, що і висновок  первісної експертизи від 22 травня 2017 року, і висновок додаткової експертизи від 29 грудня 2020 року   проведено однією установою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, а тому посилання представника позивача на те, що висновок додаткової експертизи є більш правильним чім первісної, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказаний висновок експерта повинен бути оцінений в сукупності із іншими обставинами справи та наданими сторонами доказами в сукупності та відповідності до предмета  спору.   
    Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладених в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
Колегія суддів перевіряючи доводи апелянта - банку  враховує, що спірний кредитний договір містить інформацію щодо умов кредитування, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, ОСОБА_1 на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на укладення кредитного договору, за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору до кредитора не звертався, натомість неодноразово укладав із банком додаткові угоди, у яких погоджував залишок заборгованості та погоджував  умови його виконання, а також  частково виконував умови договору,  тому суд апеляційної інстанції  доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, а також укладеного на забезпечення його виконання іпотечного договору.
Колегія суддів також звертає увагу на суперечливу поведінку позичальника, який підписав спірний кредитний договір без будь-яких зауважень та доповнень, тривалий час виконував його умови, що свідчить про його згоду із ними, більш того, укладав додаткові угоди, узгоджував з кредитором суму залишку заборгованості та нові умови її погашення, а подав позов  щодо недійсності правочину  лише після виникнення заборгованості за оспорюваним договором кредиту та після звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором,   за сплином 13 років з дня укладення оспорюваного правочину. 
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
 Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 201/8412/18).
Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції доходить   висновку про відсутність підстав, передбачених статями 203, 215, 230 ЦК України, для визнання оспорюваних договорів кредиту та іпотеки недійсними, з урахуванням того, що позивачем не доведено, що при укладенні оспорюваного кредитного договору дії відповідача суперечили його волевиявленню, як іншої сторони договору, а також наявності умислу у діях банку щодо введення його в оману відносно обставин, які мали істотне значення при укладенні договору.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про повну  відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , щодо визнання недійсними:  кредитного договору №17/08-Ф від 29 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний Банк» повним правонаступником якого є Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк», повним правонаступником якого є АТ «Креді Агріколь Банк»; договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438, а також в частині вимог про  скасування реєстраційного запису про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек про реєстрацію обтяження (реєстраційний номер обтяження 6482081) за договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438 та скасування реєстраційного запису про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (реєстраційний запис №6477929) про реєстрацію договору іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. 29 січня 2008 року та який зареєстровано в реєстрі за №438,  як таких що не доведених належними та допустимими доказами. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі звільнений від сплати судового збору при подачі позову згідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідач поніс витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 14400 грн (а.с. 10 т.2), тому вказані витрати повинні бути компенсовані відповідачу за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.   
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», подану представником Волковою Людмилою Миколаївноюзадовольнити .
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким  у задоволенні позову   ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству «Креді Агріколь Банк»  понесені ним витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 14400 грн, за  рахунок державного бюджету в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.   
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року. 
  
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                             Т.Ц.Кашперська                                                                                                              В.О.Фінагеєв