ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2023 р.           Справа№ 910/208/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Гончарова С.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 

матеріали апеляційної скарги           Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 05.06.2023
у справі           № 910/208/23 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом           Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
до                     Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
про                     стягнення 8  066,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 8  066,56 грн. прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №№45897162, 46324950 та 46358552.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що при здійсненні розрахунків вартості недостачі вантажу необхідно застосовувати відсоток природної втрати вантажу під час перевезення, який передбачений для вантажів завантажених у вологому стані на підставі п.27 Правил видачі вантажів, а саме 2% від загальної маси, а не 1%, як вказує позивач. Також відповідач послався  на ст. 111 Статуту залізниць України в частині звільнення залізниці від відповідальності, зокрема, у випадку коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами перевезення вантажів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено  вартість нестачі вантажу у розмірі 3  156,67 грн. та судовий збір у розмірі 970,88 грн., в решті позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагонах №55340137 та №56309644  суд першої інстанції виходив з того, що:
- відповідно до пп. «а» п. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення;
- в комерційних актах №388103/373, №410006/162/15 зафіксовано недостачу вантажу, а також, зокрема, зазначено, що на поверхні вантажу виявлено заглиблення, пошкоджено маркування та в місцях виїмки маркування відсутнє у вагоні №55340137, а у вагоні №56309644 маркування вапном в місцях поглиблення не порушено. Також вказано про деформацію кришки 4-го люка, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, деформовану кришку1-го люка праворуч, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм, закладеного ганчір`ям у вагоні №55340137 та про наявність старих слідів просипання вантажу на проміжних та шкворневих балках, наявність щілин між кришками люків проміжних та шкворневих балках 1, 2 люків ліворуч та 5, 6 люків праворуч шириною 20 мм, довжиною 700 мм закладених ганчір`ям, решта люків щільно закриті у вагоні №56309644;
- на підставі вказаного були складені акти форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 та № 134 від 07.10.2022 про технічний стан вагонів №55340137 та №56309644.;
- в акті форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 було зазначено, що вагон №55340137 технічно справний, зліва по ходу потяга деформована кришка 4 люка, зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, праворуч по ходу потяга деформована кришка 1 люка, з правої сторони по ходу поїзда між 2-3 люками зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм закладено ганчір`ям. Заходи щодо запобігання втрати вантажу вантажовідправником не вжито;
- в акті форми ГУ-106 №134 від 07.10.2022 зазначено, що вагон №56309644 технічно справний, нещільне прилягання кришок 1,2 люків зліва та 5-6 люків справа, щілини між кришками люків проміжними та шкворневими балками шириною 20 мм довжиною 700 мм, втрата вантажу неможлива. Вантажовідправник щілини до навантаження бачити міг, але міри щодо усунення не прийняв;
- з урахуванням відомостей, зазначених в комерційних актах та актах форми ГУ-106 щодо вагонів №55340137 та №56309644, суд дійшов висновку про їх непридатність для перевезення даного виду вантажу. При цьому, матеріалами справи підтверджується факт технічної справності зазначених вагонів, однак в комерційних актах зазначено про недоліки, які свідчать про їх непридатність для перевезення певного вантажу (сипучого тощо), тобто в комерційному відношенні;
- за таких обставин комерційні акти №388103/373, №410006/162/15 щодо вагонів №55340137 та №56309644 не можуть вважатися доказами підтвердження втрати вантажу з вини відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення вартості нестачі вантажу у вагоні №54040332 за залізничною накладною №45897162 суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, внаслідок чого виявилась нестача вантажу на суму 3  156,67 грн., а відповідачем, в свою чергу, не спростовано факту наявності в діях перевізника вини у незбереженні прийнятого до перевезення вантажу.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги послання відповідача на те, що  при здійсненні розрахунків вартості недостачі вантажу необхідно застосовувати відсоток природної втрати вантажу під час перевезення, який передбачений для вантажів завантажених у вологому стані на підставі п.27 Правил видачі вантажів, а саме 2% від загальної маси, а не 1%, як вказує позивач, зазначивши про те, що:
- вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом;
- згідно з ДСТУ 4083:2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з наданих до матеріалів справи залізничної накладної та посвідчення №2742 про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) від 02.09.2022, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 16%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм;
- у графі 20 залізничної накладної №45897162 зазначено про перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове у твердому стані, а тому на думку суду, для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, п.27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог зі стягнення збитків у розмірі 4  909,89 грн. вартості незбереженого вантажу та судового збору в розмірі 1  510,12 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- спірні накладні свідчать про правильне визначення вантажовідправником вагонів у комерційному відношенні та вжиття всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства;
- відповідно до п.12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 за №411, встановлена заборона випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться;
-  перелік комерційних несправностей, з якими вагони забороняється відправляти зі станції, наведено в додатку 2 до цих Правил;
- у разі виявлення комерційної несправності складається акт загальної форми ГУ-23 згідно з Правилами складання актів (п.п. 2.5, 2.6 Правил комерційного огляду). Вагони (контейнери) з комерційними несправностями, що виникли внаслідок їх технічної несправності, можуть бути відправлені тільки після приведення їх у належний технічний стан працівниками ПТО (п. 2.11 Правил комерційного огляду). Після огляду кожного поїзда його результати записуються у Книгу реєстрації комерційних несправностей форми ГУ-98, яка заповнюється відповідно до вимог Інструкції з ведення станційної комерційної звітності (п. 2.16 Правил комерційного огляду);
- згідно з положеннями п.2.2 Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» і Виробничо-технологічного підрозділу станція Ароматна Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», затвердженого 24.12.2015 (надалі - ЄТП) при надходженні вагонів з під`їзної колії вантажовідправника на під`їзну колію станції Ароматна, працівники залізниці зобов`язані оглянути вагони в комерційному та технічному відношенні, встановити їх придатність для перевезення вантажу;
- придатність спірних вагонів в комерційному та технічному відношенні для перевезення вугілля кам`яного було визначено працівником залізниці на станції Ароматна. На момент прийняття вагонів до перевезення на станції Ароматна залізницею не було складено актів про технічний стан вагонів, актів загальної форми ГУ-23, комерційних актів, які би підтвердили несправність вагонів у технічному відношенні, комерційну несправність (завантаження з порушенням Технічних умов). Отже, працівниками станції Ароматна не було встановлено порушень з боку вантажовідправника, а було визнано поведінкою та діями (приймання вагонів до перевезення та постановка у склад поїзда) правильність внесеної накладну інформації та придатність вагонів до перевезення у комерційному та технічному відношенні;
- тобто матеріали справи не містять доказів, які би підтвердили факт не придатності вагонів в комерційному та технічному відношенні для перевезення вугілля кам`яного на момент прийняття перевізником вагонів на станції Ароматна, а відтак обставини комерційної несправності вагонів зазначені виникли на шляху прямування після відправлення вагонів 55340137 та 56309644 зі станції Ароматна. При цьому слід враховувати, що виниклі обставини не залежали від вантажовідправника, оскільки останній не організовує, не здійснює, не контролює та не відповідає за процес перевезення вагонів, що прямо зумовлює відсутність вини вантажовідправника.
До апеляційної скарги апелянтом додані додаткові докази, а саме копії сторінок з Єдиного технологічного процесу роботи під`їздної колії ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» і Виробничо-технологічного підрозділу станція Ароматна Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та з Комплекту технологічних документів, а у апеляційній скарзі апелянт просив приєднати до матеріалів справи №910/208/23 вказані  письмові докази.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2023, справу № 910/208/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Кравчук Г.А., Гончаров С.А..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.07.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/208/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги,  до надходження матеріалів справи № 910/208/23.
02.08.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
У період із 07.08.2023 по 25.08.2023 головуючий суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці.
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2  684*100=268  400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268  400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 та поновлено апелянту вказаний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
14.08.2023 до суду від відповідача  надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:
- апелянт перед завантаженням спірних вагонів повинен був пересвідчитись, що конструктивні  зазори не спричинять просипання вантажу;
- пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу;
- матеріали справи не містять доказів того, що: спірні вагони прибули на станцію призначення пошкодженими або технічно несправними; пломби на вагонах пошкоджені; є сліди стороннього доступу до вантажу; представник отримувача відмовився від підписання комерційних актів
- відповідно до ст. 31 Статуту залізниць придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці,
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо наданих позивачем додаткових доказів, а саме копії сторінок з Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» і Виробничо-технологічного підрозділу станція Ароматна Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та з Комплекту технологічних документів, колегія суддів зазначає про таке.
Враховуючи, що апелянт  додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
У апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що він не міг скористатися наведеним правом до винесення судом першої інстанції рішення з причини того, що додаткові докази не було надано до юридичного відділу підприємства позивача при підготовці письмових пояснень.
Колегія суддів не вважає наведені позивачем причини такими, які об`єктивно не залежали від позивача, а відтак апелянт не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, тобто  не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.
Колегія суддів зауважує апелянтові на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права. 
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи. 
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким  єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта). 
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій. 
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду копії сторінок з Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ» і Виробничо-технологічного підрозділу станція Ароматна Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та з Комплекту технологічних документів  як додаткові докази колегією суддів не приймаються. 
Станом на 12.12.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від  12.08.2022 № 573/2022,  від 07.11.2022 № 757/2022, від 01.05.2023 № № 254/2023, від 26.07.2023 № № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

У період з вересня по жовтень 2022 року, згідно залізничних накладних №№45897162, 46324950 та 46358552 позивачем,  як відправником, відправлено залізничним транспортом вагони з вугіллям кам`яним марки Г-газове у твердому стані, одержувачем якого була Бурштинська ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго», а зокрема, вагони №№54040332, 55340137, 56309644.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач видав одержувачу вантаж зі складанням комерційних актів №450003/215/319 від 06.09.2022, №388103/373 від 06.10.2022 та №410006/162/15 від 10.10.2022, згідно яких виявлено нестачу вантажу, а саме: 1400 кг, 1500 кг та 950 кг відповідно.
На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем, який є відправником за вказаними залізничними накладними, надано довідки про вартість вугільної продукції, що перевозилася у вагонах №№54040332, 55340137, 56309644.
Відповідно до переуступних написів, зроблених на вказаних залізничних накладних за підписом начальника ВПЗ ВП Бурштинська ТЕС та головного бухгалтера ВП Бурштинська ТЕС, право на пред`явлення позову передано позивачу.
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача вартості нестачі вантажу у розмірі 8066,56 грн. прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №№45897162, 46324950 та 46358552. 
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагонах №55340137 та №56309644  у загальній сумі 4  909,89 грн. та задовольнив позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу у вагоні №54040332 в сумі 3  156,57 грн.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагонах №55340137 та №56309644  у загальній сумі 4 9029,89 грн., а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагоні №54040332 в сумі 3  156,57 грн. апелянтом не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагоні №54040332 в сумі 3  156,57 грн.
Як встановлено вище, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у вагонах №55340137 та №56309644  у загальній сумі 4  909,89 грн., з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне. 
Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Питання, пов`язані з перевезенням вантажів, в тому числі залізничним транспортом, регулюються статтями 908-928 ЦК України, статтями 306-315 ГК України. 
За правилами ст. 908 ЦК України та ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку. 
Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
За змістом ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Статтею 110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України  перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Частинами 1, 3 ст. 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст.ст. 113, 114 Статуту залізниць України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до ст. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, комерційні акти №388103/373 від 06.10.2022 та №410006/162/15 від 10.10.2022, згідно яких виявлено нестачу вантажу в сумі 1500 кг та 950 кг за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, а тому є належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси вантажу, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:
- в комерційних актах №388103/373, №410006/162/15 зафіксована недостачу вантажу, а також, зокрема, зазначено, що на поверхні вантажу виявлено заглиблення, пошкоджено маркування та в місцях виїмки маркування відсутнє у вагоні №55340137, а у вагоні №56309644 маркування вапном в місцях поглиблення не порушено. Також вказано про деформацію кришки 4-го люка, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, деформовану кришку1-го люка праворуч, нещільне прилягання кришки люка до армованого листа, наявність зазору довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм, закладеного ганчір`ям у вагоні №55340137 та про наявність старих слідів просипання вантажу на проміжних та шкворневих балках, наявність щілин між кришками люків проміжних та шкворневих балках 1, 2 люків ліворуч та 5, 6 люків праворуч шириною 20 мм, довжиною 700 мм закладених ганчір`ям, решта люків щільно закриті у вагоні №56309644;
- на підставі вказаного були складені акти форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 та № 134 від 07.10.2022 про технічний стан вагонів №55340137 та №56309644;
- в акті форми ГУ-106 №244 від 06.10.2022 було зазначено, що вагон №55340137 технічно справний, зліва по ходу потяга деформована кришка 4 люка, зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 400-500 мм, висотою 70-80 мм, праворуч по ходу потяга деформована кришка 1 люка, з правої сторони по ходу поїзда між 2-3 люками зазор між кришкою люка і армованим листом довжиною 300-400 мм, висотою 40-50 мм закладено ганчір`ям. Заходи щодо запобігання втрати вантажу вантажовідправником не вжито;
- в акті форми ГУ-106 №134 від 07.10.2022 було зазначено, що вагон №56309644 технічно справний, нещільне прилягання кришок 1,2 люків зліва та 5-6 люків справа, щілини між кришками люків проміжними та шкворневими балками шириною 20 мм довжиною 700 мм, втрата вантажу неможлива. Вантажовідправник щілини до навантаження бачити міг, але міри щодо усунення не прийняв;
- з урахуванням відомостей, зазначених в комерційних актах та актах форми ГУ-106 щодо вагонів №55340137 та №56309644, суд дійшов висновку про їх непридатність для перевезення даного виду вантажу. При цьому, матеріалами справи підтверджується факт технічної справності зазначених вагонів, однак в комерційних актах зазначено про недоліки, які свідчать про їх непридатність для перевезення певного вантажу (сипучого тощо), тобто в комерційному відношенні.
Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: а) вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення; б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії природних причин, пов`язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; в) вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача; г) недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси; д)зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція),і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами; е) втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.
За умовами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.
Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.
Відповідно до п. 16 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші.
Згідно з приписами п.п. 5, 6  Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу:
- у разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із «шапкою»). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості вантажу на його поверхню може наноситися захисне маркування або застосовуватися покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу (п. 5);
- перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. (п. 5);
Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.
За змістом Правил комерційного огляду поїздів та вагонів затверджених  наказом Укрзалізниці від  26.04.2006  № 125-Ц:
- правила комерційного огляду поїздів та вагонів встановлюють порядок комерційного огляду  поїздів та вагонів, який здійснюється на залізничних станціях для виявлення й усунення комерційних несправностей (п. 1.1);
- комерційний огляд поїздів здійснюється на пунктах комерційного огляду, які розташовуються на залізницях таким чином, щоб був забезпечений огляд усіх поїздів, що надходять на станцію і відправляються з неї, а також при перевезенні вантажів у межах однієї залізниці (п. 1.2);
- усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів. Перелік комерційних несправностей, з якими вагони забороняється відправляти зі станції, наведено у Додатку 2 до цих правил (п. 2.1);
- при виявленні комерційних   несправностей складається акту загальної форми ГУ-23, який підписується працівниками, що здійснювали комерційний огляд (п. 2.5);
- вагони (контейнери) з комерційними несправностями, що виникли внаслідок їх технічної несправності, можуть бути відправлені тільки після приведення їх у належний технічний стан працівниками ПТО (п. 2.11). 
Згідно з Додатком 2  до Правил комерційного огляду поїздів та вагонів забороняється ставити в поїзди, в тому числі, вагони стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.
Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.
Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. 
Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. 
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано сторонами, що у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів №55340137 та №56309644  (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу - вугілля кам`яним марки Г-газове у твердому стані навалом у вагонах відкритого типу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.
За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вугіллям кам`яним марки Г-газове у твердому стані на відкритому рухомому складі, зазначені у спірних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці. 
Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірними залізничними накладними, прийняла їх до перевезення, проставивши календарний штемпель станції відправлення у спірних залізничних накладних. 
Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному так і технічному відношенні. 
Вказане підтверджує, що вантажовідправник  належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування. 
Окрім того, норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов`язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.
Залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу. 
Схожа правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.
Вказані обставини свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу. Доказів іншого відповідачем суду не надано.
Стаття 131 Статуту залізниць України передбачає, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Відповідно до положень статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі нестачі вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
У свою чергу стаття 133 Статуту залізниць України передбачає, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику.
Можливість передачі права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній).
Вантажоодержувач зробив на залізничних накладних переуступний напис відправнику вантажу - позивачу на пред`явлення претензії та позову до відповідача. Переуступний напис засвідчений підписами директора та головного бухгалтера, печаткою підприємства-вантажоодержувача.
Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, з огляду на яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто вантажу під час перевезення. 
Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644:
- вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто;
- при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:
1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 
2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 
3) 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;
4) 0,5% маси всіх інших вантажів;
- норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються: від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці; від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.
Колегія суддів вважає вірним те, що, позивачем сума норми природної втрати та граничного розходження визначено в розмірі 1 %, так як:
- вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом;
- згідно з ДСТУ 4083:2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з наданих до матеріалів справи залізничної накладної та посвідчення №2742 про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) від 02.09.2022, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю не більше 16%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм;
-  графі 20 спірних  залізничник накладних зазначено про перевезення вугілля кам`яного марки Г-газове у твердому стані, а тому для вугілля кам`яного, відносно якого у перевізних документах немає відмітки про відвантаження у вологому стані, п.27 Правил видачі вантажів встановлює норму недостачі при перевезенні 1%.
Аналогічна правова позиція про те, що розрахунок вартості недостачі вантажу здійснюється з врахуванням норми природної втрати під час перевезення вантажу (кам`яного вугілля) відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, та безпосередньо залежить від характеристики (властивості) вантажу, зазначеній в залізничній накладній, неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, прийнятих у подібних правовідносинах, зокрема, від 15.03.2021 у справі №910/5038/20, від 25.01.2021 у справі №910/118/20, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19, від 07.08.2018 у справі №910/23346/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18.
Згідно ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. 
Відповідно до наданих позивачем довідок вартість вантажу, який перевозився у вагоні  №55340137 становить 4  739,71 грн. з ПДВ, а у вагоні №56309644 - 4  283,11 грн. з ПДВ.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення відповідача стягнення вартості нестачі вантажу у вагонах №55340137 та №56309644  у загальній сумі 4  909,89 грн.  задовольняються. Рішення суду першої інстанції про відмову  у задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким такі позовні вимоги задовольняються повністю.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 підлягає зміні, позов задовольняється повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача підляже  вартість нестачі вантажу у розмірі 8  066,56 грн.
Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольняється повністю.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з позовом та з  апеляційною скаргою  покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля  на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 змінити.
3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 в такій редакції:
                    « 1. Позов задовольнити повністю.
                      2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул.Є.Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Соборна, будинок 76, ідентифікаційний код 00178353) вартість нестачі вантажу у розмірі 8  066 (вісім тисяч шістдесят  шість) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 2  481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.».
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/208/23 в частині, яка не була змінена цією постановою.
5. Стягнути  Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вул.Є.Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Соборна, будинок 76, ідентифікаційний код 00178353) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги  в сумі 3  721 (три сімсот двадцять одну) грн. 50 коп. 
6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.
7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/208/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                С.А. Гончаров