ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4095/23  Номер провадження 33/814/1675/23	Головуючий у 1-й інстанції Логвінова О. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Владімірову Р.В., за участі адвоката Дериконь Д.С., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Дериконя Дениса Сергійовича на постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 17000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 14.07.2023 року о 14 год. 52 хв. в м. Полтава по вул. Шевченка, буд. 78А, він керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини роту, не чітка мова, хитка хода. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager» та у лікаря-нарколога КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» відмовився.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 – адвокат Дериконь Денис Сергійович, подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 14.07.2023 року о 14:50 год. спав у положенні сидячи на водійському сидінні в салоні зазначеного вище автомобіля на узбіччі автомобільної дороги по вулиці Сінна, двигун автомобіля не працював, були увімкнені світлові сигнали.
Апелянт вважає, що з боку працівників поліції була вчинена провокація на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже працівники поліції дали вказівку ОСОБА_4 проїхати 30 метрів, адже нібито автомобіль заважає іншим учасникам руху, хоча насправді жодних перепон не було.
Крім того, вказує, що працівники поліції своїми порадами змусили ОСОБА_2 відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.07.2023 року о 14 год. 52 хв. в м. Полтава по вул. Шевченка, буд. 78А, ОСОБА_3 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини роту, не чітка мова, хитка хода. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Drager» та у лікаря-нарколога КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» відмовився.
Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що дане правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ААД 045412 від 14.07.2023 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради», копією постанови ЕАС №7335599, матеріалами відеозапису.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.5. ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_3 не виконав вимоги п.2.5 ПДР України.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 14.07.2023 року о 14:50 год. спав у положенні сидячи на водійському сидінні в салоні зазначеного вище автомобіля на узбіччі автомобільної дороги по вулиці Сінна, двигун автомобіля не працював, були увімкнені світлові сигнали, а з боку працівників поліції була вчинена провокація на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже працівники поліції дали вказівку ОСОБА_4 проїхати 30 метрів, адже нібито автомобіль заважає іншим учасникам руху, хоча насправді жодних перепон не було, суд відхиляє, зважаючи на наступне.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 сидів за кермом вказаного вище автомобіля, коли до нього підійшли працівники поліції. Автомобіль при цьому стояв в крайній правій смузі руху і певним чином перешкоджав руху вправо, тому працівники поліції попросили ОСОБА_2 перепаркуватися в іншому місці. ОСОБА_3 при цьому не був позбавлений можливості відмовитися від цього, тим більше, що працівники поліції не висунули йому безальтернативний наказ, натомість повідомили, що в разі, якщо ОСОБА_3 не звільнить проїжджу частину, його автомобіль буде евакуйовано. Отже, ОСОБА_3 мав можливість обрати з вищевказаних двох альтернатив, і обрав саме керування вказаним вище транспортним засобом.
Крім того, суд не може погодитися із твердженням апелянта щодо того, що працівники поліції своїми порадами змусили ОСОБА_2 відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, адже із відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_4 три можливі варіанти поведінки в його ситуації – пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, або в закладі охорони здоров`я, або відмовитися. Відтак, законодавством передбачено, що саме водій має обрати, як він діятиме у випадку, коли у працівників поліції є підстави вважати, що він перебуває в стані сп`яніння. Працівниками поліції було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на ОСОБА_2 також буде складено протокол і він буде притягнутий до адміністративної відповідальності. Із відеозапису чітко видно, що ОСОБА_3 , в порушення п.2.5 ПДР України, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність.
Відтак, суд першої інстанції вірно констатував, що факт керування ОСОБА_5 транспортним засобом та факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами у справі.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 – адвоката Дериконя Дениса Сергійовича не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Дериконя Дениса Сергійовича – залишити без задоволення.
Постанову судді Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2023 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                 Г.Л. Карпушин