КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
Апеляційне провадження                                                               Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/15389/2023                       
 
                                                       П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
  м. Київ                                                                                                    Справа № 753/14870/23
30 листопада  2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                       - Борисової О.В.    
                                 - Левенця Б.Б.
 при секретарі         - Смолко А.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Василевської Анжели Анатоліївни на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Трусової Т. О., у цивільній справі за заявою   ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -
                                        в с т а н о в и в:
У  серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Заяву обґрунтовує тим, що встановлення факту здійснення постійного догляду на безоплатній основі ОСОБА_1 за своєю хворою матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду, має для нього юридичне значення для отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу 10 «частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з метою забезпечення необхідного догляду за матір`ю. 
Зазначає, що він - ОСОБА_1 є єдиною дитиною   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю І групи, що засвідчується довідкою до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 AAB № 771239 від 08.05.2023 року та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.06.2023 року.  Родинні стосунки підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_2 від 04 лютого 1982 року.
        Батько заявника, чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 07 липня 2021 року. В паспорті заінтересованої особи є відмітка «Діти», де єдиною дитиною вказаний ОСОБА_1 . Інші записи про дітей в її паспорті - відсутні.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 є  особою з інвалідністю І групи безстроково, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги реабілітаційного центру.
          Зазначає, що він є працездатною особою, має стабільний заробіток, а тому має матеріальну можливість утримувати матір. Він здійснює утримання своєї непрацездатної матері, забезпечує ліками та реабілітаційними процедурами, прибирає житло, веде господарство, забезпечує всім необхідним для проживання. 
ОСОБА_1 є військовозобов`язаний та призваний на військову службу під час загальної мобілізації через введення в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України №54/2022 від 24.02.2022 року та проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 .
09 травня 2023 року заявником було подано рапорт на звільнення з військової служби відповідно до абзацу 5 підпункту г) пункту 2) частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військові службу» у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю I групи.  
15 травня 2023 року, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 квітня 2023 року № 3081 комісії призначеної наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.12.2022 р. № 130 проведено обстеження сімейного стану родини заявника за результатами якого складено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, яким встановлено, що заявник має підстави для звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами. У подальшому, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 16 липня 2023 року №44, заявника було звільнено з військової служби у запас.
04 серпня 2023 року заявник звернувся до органів соціального захисту населення із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
          10 серпня 2023 року за місцем фактичного проживання заявника та заінтересованої особи було проведено обстеження сім`ї. За результатом проведення обстеження було складено Акт проведення обстеження сім`ї № 485 від 10.08.2023 року. Відповідно до Акту заявник та заінтересована особа проживають разом, соціальні послуги з догляду надаються щоденно та рекомендовано призначити заявнику компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі.
Відповідно до Рішення 01-10/2427 про призначення компенсації від 14.08.2023 року зазначено, що заявник немає права на державну соціальну допомогу оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.
3 урахуванням вищезазначеного, заявник зайнятий постійний догляд за своєю хворою матір`ю, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії потребує постійного догляду,
нагляду та обмежена в життєдіяльності до самообслуговування, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності. 
         Враховуючи викладене, просив суд встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 його матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є непрацездатною особою з інвалідністю І групи за відсутності інших осіб, окрім ОСОБА_1 , зобов`язаних  відповідно до закону їх утримувати; встановити факт здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за своєю хворою матір`ю ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду.
        Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою   ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 15 вересня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Василевська Анжела Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена у порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не правильно установлено обставини, що мають значення для справи, але саме судом помилково ототожнено статуси заявника як «військовослужбовця» і «військовозобов`язаного у резерві». Вважаю, що суд помилково ототожнив підстави для звільнення військовослужбовця, які  скаржник дійсно реалізував у досудовому порядку з підставами для отримання відстрочки від мобілізації військовозобов`язаного в резерві.
Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас . Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою. Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року на території України оголошено про проведення загальної мобілізації. Таким чином, апелянт може бути призваним на військову службу повторно у будь-який час, як військовозобов`язаний першого резерву. 
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до рапорту, поданого заявником  під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 ,  він  просив звільнення на підставі наявності інвалідності І групи у його матері, що є підставою для звільнення відповідно до абзацу 5 підпункту г) пункту 2) частини 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", де вказується: "Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи".16 липня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас на вищезазначених підставах, що засвідчується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 16.07.2023 року № 144. Тобто, був звільнений з військової служби з причини наявності в нього матері з інвалідністю 1-ї групи, а не з підстави здійснення догляду за матір`ю, що потребує постійного стороннього догляду. 
Таким чином, відмова суду першої інстанції у відкритті провадження за даною заявою з підстав звільнення заявника з військової служби та встановленні факту наявності у його матері інвалідності є незаконною та необгрунтовано, оскільки в заяві ОСОБА_1 просить встановити зовсім інші факти і мета їх встановлення не стосується порядку звільнення з військової служби. 
Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі необгрунтовано проігнорував вказану в заяві мету необхідності встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 його матері, яка потребує постійного стороннього догляду, як підстави для отримання відстрочки при повторній мобілізації.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази того, що ОСОБА_1 звернувся до органів соціального захисту населення із заявою  про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Рішенням органу соціального захисту населення було відмовлено апелянту в отриманні ним соціальної допомоги оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Отже, заявник не мав можливості в досудовому порядку встановити факт здійснення догляду за матір`ю, що потребує постійного стороннього догляду.
В судовому засіданні представник  заявника ОСОБА_1 адвокат  Василевська  Анжела  Анатоліївна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 на сторінці сім паспорта записано діти: ОСОБА_1 . 
Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи, загальні захворювання. Дата видачі посвідчення: ІНФОРМАЦІЯ_5 , термін дії- довічно.
Відповідно до копії довідки до акта огляду медико- соціальною експертною комісією ОСОБА_2 потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги. 
Згідно копії свідоцтва про смерть батько заявника ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 був взятий на військовий облік військовозобов`язаних Дарницьким РТЦ 08 лютого 2023 року та 14 лютого 2023 року був знятий з військового обліку.
09 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом, в якому  просив про звільнення з військової служби під час воєнного стану, відповідно до абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,  за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю 1 групи безстроково- ОСОБА_4 .
Відповідно до акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 15 травня 2023 року за результатами проведеного обстеження сімейного стану родини солдата ОСОБА_1 та наданих документів, відповідно до пункту «г» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26 березня 1992 № 2232-ХІІІ (зі змінами) та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12 червня 2013 № 413 (зі змінами) солдат ОСОБА_1 , військослужбовець військової частини НОМЕР_4 , має підстави для звільнення з лав ЗСУ у запас через сімейні обставини. 
Відповідно до витягу із наказу старшого командира для військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 , які тимчасово розташовані у Києві від 07 червня 2023 року призупинено дію відпускного квитка № 885 від 18.05.2023 року в частині щодо зобов`язань прибуття до місця служби у м. Констянтинівка 8 червня 2023 року солдата ОСОБА_1 . 
 Відповідно до витягу із наказу старшого командира для військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військовот частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_7 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 12 липня 2023 року М628-РС у запас за підпунктом "г" пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважати таким що 16 липня 2023 року справи та посаду здав, направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6
Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення факту перебування на його утриманні  його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є непрацездатною особою з інвалідністю І групи, за відсутності інших осіб та факту постійного догляду заявника за матір`ю йому необхідний для того, що у заявника була підстава для отримання відстрочки при повторній мобілізації на підставі абз. 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд першої інстанції посилався на те, що факти, від яких залежало право заявника на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану (а не на отримання відстрочки від призову під час мобілізації, як зазначено у заяві), були установлені у передбаченому чинним законодавством несудовому порядку, і це право було ним реалізоване, дана заява не підлягає судовому розгляду, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) викладено правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.
Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).
Згідно вимог  абзаців  10, 11 ч.1 ст. 23 Закону України  «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України  «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.
Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 року на території України оголошено про проведення загальної мобілізації.
    З доводів заяви  ОСОБА_1 вбачається, що  після набрання чинності  30.06.2023 року  змін до абзаці 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виникла необхідність доводити  відсутність  інших працездатних  осіб, які зобов`язані утримувати непрацездатних батьків. Станом на дату  подачі  даної заяви  органами реєстрації  актів цивільного стану та центрами надання адміністративних послуг документи, які б посвідчували факт перебування фізичної особи на утриманні та відсутності  інших працездатних осіб  не передбачені чинним законодавством. Він звертався  до органів соціального захисту населення з заявою  про згоду надавати   соціальні послуги  на непрофесійній основі. Рішенням  органу соціального  захисту населення йому було відмовлено в отриманні  державної соціальної  допомоги оскільки сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Отже встановлення  факту перебування  фізичної  особи на утриманні належить виключно до  компетенції суду.
Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення  факту перебування особи на утриманні, суд першої інстанції  вказаних вимог закону та роз`яснень    Верховного Суду не врахував  та прийшов до помилкового висновку про те, що  факти, від яких  залежало право заявника на звільнення  з військової служби  під час дії  воєнного стану були установлені у  передбаченому чинним  законодавством  не судовому  порядку і це право було ним реалізоване , а тому вказана заява не підлягає судовому розгляду, так як  в даній заяві  ОСОБА_1   просить встановити  факт перебування його матері на його утриманні для звільнення його від мобілізації на підставі  абзацу 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». А  в позасудовому порядку було реалізовано право ОСОБА_1 на звільнення з військової служби  на підставі пункту г частини 4 статті 26 Закону України "  Про військовий обов`язок та військову службу". 
Суд першої інстанції на вище викладене увагу не звернув у зв`язку з чим прийшов до передчасного  висновку про відмову у відкритті  провадження  у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно вимог  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  представника заявника ОСОБА_1 адвоката Василевської Анжели Анатоліївни підлягає задоволенню, а ухвала  Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи  для продовження розгляду  до суду першої інстанції.

 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Василевської Анжели Анатоліївни задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року скасувати.
Цивільну справу за заявою   ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значеннянаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року

Головуючий:                                              Судді: