П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/2269/23	

Перша інстанція: суддя Василяка Д.К.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня              2023 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року позивач  звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з фізичної особи-платника податку ОСОБА_1  податкову заборгованість у розмірі 12311,59 грн.
В обґрунтування позову зазначалось, що  станом на 20.01.2023 року, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість відповідача перед бюджетом становить 12311,59 грн. (основний платіж) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі  позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводами апеляційної скарги  зазначено,  що  судом не повідомлено позивача належним чином про розгляд зазначеної справи, що позбавило можливості відповідача надати до суду відзив на позовну заяву та приймати участь у розгляді справи. Також, апелянт зазначає, що житловий будинок на який нараховувався податок є не придатним для проживання, оскільки є недобудованим, а тому вказаний будинок не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.  Апелянт звертає увагу, що не отримувала від контролюючого органу податкових-повідомлень рішень.
Також апелянт звертає увагу, що контролюючим органом помилково визначено (донораховано) суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області відзив  на апеляційну скаргу до суду не надано.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2023 р.  зупинено провадження у справі №420/2269/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 року у справі №420/2269/23, до набрання законної сили судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/10624/23.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2023 р. поновлено провадження у справі № 420/2269/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 року у зв`язку з набранням законної сили   судовим рішенням у справі №420/10624/23.
03.11.2023 р. до суду від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на дійшли письмові пояснення по справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;            2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено,  що фізична особа-платник податку ОСОБА_1 згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Станом на 20.01.2023 року, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість відповідача перед бюджетом становить 12311,59 грн.  (основний платіж) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не сплачений позивачем, як власником об`єкту житлової нерухомості.
Заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у                  сумі 12311,59 грн. виникла в результаті не сплати позивачем ОСОБА_1 суми                податкового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями:  №0012035-5507-1504 від 04.03.2019 року на суму податкового зобов`язання 427,04 грн.; №0012036-5507-1504 від 04.03.2019 року на суму податкового зобов`язання 795,42 грн.; №0020985-5506-1504 від 10.03.2020 року на суму податкового зобов`язання 2393,28 грн.; №0020986-5506-1504 від 10.03.2020 року на суму податкового зобов`язання 713,25 грн.; №0010338-2407-1504 від 18.03.2021 року на суму податкового зобов`язання 2708,72 грн.; №0010339-2407-1504 від 18.03.2021 року на суму податкового зобов`язання 807,26 грн.; №0260874-2407-1504 від 24.06.2022 року  на суму податкового зобов`язання 3441,10 грн.; №0260875-2407-1504 від 24.06.2022 року на суму податкового зобов`язання                    1025,52 грн.
У добровільному порядку заборгованість відповідачем погашена не була, у зв`язку із чим Головне управління Державної податкової служби в Одеській області звернулось до суду.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України  (далі ПК України).
Відповідно до п.14.1.137 ст.14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.
Згідно п.15.1. ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пунктом 16.1.4. п.16.1. ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.54.1. ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п.56.11. ст.56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно п.57.1. ст.57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Правовими положенням пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України).
Підпунктом 14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Пунктом 59.5 ст.59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з п.95.1 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Джерела погашення податкового боргу платника податку визначені нормами ст.87 ПК України. Крім того, в силу приписів п.87.9 ст.87 цього Кодексу у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Підпунктом 20.1.34. п.20.1 ст.20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.
Відповідно до абз.1 п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно з п.95.4 ст.95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 41.4 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.
Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Як вбачається з матеріалів справи  підставою для звернення до суду з   позовною заявою про стягнення податкового боргу стало те, що станом на 20.01.2023 року, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становила 12311,59 грн. (основний платіж) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості  (а.с.6-13).
Колегія суддів встановила, що заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не сплачена позивачем, який є власником об`єкту житлової нерухомості у сумі 12311,59 грн. виникла в результаті ним сум податкового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями, а саме: № 0012035-5507-1504 від 04.03.2019 термін сплати  15.09.2019; № 0012036-5507-1504 від 04.03.2019 термін сплати 15.09.2019; № 0020985-5506-1504 від 10.03.2020 термін сплати   06.07.2020; № 0020986-5506-1504 від 10.03.2020 термін сплати   06.07.2020; № 0010338-2407-1504 від 18.03.2021 термін сплати  13.07.2021; № 0010339-2407-1504 від 18.03.2021 термін сплати 13.07.2021;                           № 0260874-2407-1504 від 24.06.2022 термін сплати 05.11.2022; № 0260875-2407-1504 від 24.06.2022 термін сплати  05.11.2022.
Матеріалами справи  встановлено, що  ГУ ДПС в Одеській області у відповідності   до п. 59.1 ст. 59 ПК України у зв`язку з наявністю  у ОСОБА_1 станом на 2019 р. заборгованості, сформовано податкову вимогу форми «Ф» №128443-55 від 26.09.2019, яку разом із детальним розрахунком податкової заборгованості направлено на адресу реєстрації ОСОБА_1 в порядку визначеному статтею 42 ПК України. Станом на дату звернення із даною позовною заявою податкова вимога є діючою.
Враховуючи, що з дня надіслання контролюючим органом відповідачу податкової вимоги минуло 30 календарних днів, колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом  правомірно  вжито заходи щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом звернення до суду з  цим позовом.
При цьому, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , після  звернення                  ГУ ДПС в Одеській області з цим  позовом про стягнення боргу, звернулась до суду  з  позовом про оскарження  податкових повідомлень-рішень №0020985-5506-1504 від 10.03.2020 року; №0020986-5506-1504 від 10.03.2020 року; №0010338-2407-1504 від 18.03.2021 року; №0010339-2407-1504 від 18.03.2021 року; №0260874-2407-1504 від 24.06.2022 року; №0260875-2407-1504 від 24.06.2022 року, які лежать в основі податкової заборгованості (судова справа № 420/10624/23).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду  від 17.10.2023 у справі           № 420/10624/23 відмовлено в задоволенні позовних вимог та  підтверджено правомірність винесення ГУДПС в Одеській області вище зазначених податкових повідомлень-рішень. Рішення суду у справі №420/10624/23 набрало законної сили.
Таким чином, беручи до уваги, що відповідачем доказів погашення податкового боргу суду не надано, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Щодо доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі про неотримання податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України податковою адресою платника податків - юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Стаття 42 ПК України передбачає умови, за дотримання яких кореспонденція від контролюючого органу до платника податків вважається належним чином надісланою.
Зокрема, згідно з п.42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Також, вказаним пунктом визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, платник податків вважається належним чином повідомлений у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
З аналізу вищенаведеного слідує, що чинним ПК України передбачено обов`язок платника податків забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка визначена як податкова адреса, та за якою контролюючий орган надсилає адресовану платнику податків кореспонденцію.
У разі невиконання такого обов`язку, факт неотримання платником податків кореспонденції від контролюючого органу не звільняє останнього від відповідальності у зв`язку із настанням негативних для нього наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19, від 6 серпня 2019 року у справі №520/8681/18, від 14.07.2022 у справі № 120/479/21-а.
Як вбачається з матеріалів справи, податковою адресою ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 . Судом встановлено, що усі податкові повідомлення-рішення   та податкова вимога були направлені податковим органом за цією адресою.
Отже, в даному випадку контролюючим органом було дотримано встановлений законом порядок вручення документів та надіслано податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу рекомендованими листами за останнім відомим місцем перебування фізичної особи.
При цьому, колегією суддів встановлено, що деякі поштові відправлення, зокрема №№65044110114606, 6504413419905,  6630402826466 були отриманні   ОСОБА_1 особисто або її представником, що спростовують доводи апелянта.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що в системі «Укрпошта» відсутня інформація за трекінговими номерами щодо рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, що на думку апелянта свідчить про те, що такі повідмолення не направлялись, оскільки інформація в системі «Укрпошта» зберігається протягом лише 6 місяців після її внесення, а  як свідчать матеріали справи поштові відправлення направлялись протягом 2019-2022 років, а апелянт запити робив  у 2023 році.
Також, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що будинок на який було нараховувано  податок  на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є недобудованим, а тому на думку апелянта контролюючим органом незаконно нараховувався такий податок, оскільки зазначені аргументи виходять за межі розгляду цієї справи. При цьому, оцінку податковим повідомленням-рішень було надано судами в адміністративній справі №420/10624/23 та  судами була встановлена законність дій контролюючого органу щодо нарахування такого податку.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 повідомляє, що не була повідомлена про наявність  зазначеної справи  в суді, однак зазначені  доводи апелянта спростовуються матеріалами справи, а саме судом встановлено, що Одеський окружний адміністративний суд з метою розгляду адміністративної справи зробив запит до відділу адресно-довідкової роботи                       ГУ ДМС України в Одеській області  для встановлення відомостей про реєстрацію місця проживання    ОСОБА_1 , на який отримав відповідь, що  місце реєстрації є АДРЕСА_2 (а.с.25, 28).    
28.02.2023 р. судом було направлено сторонам, зокрема, ОСОБА_1 копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та пам`ятку про права та обов`язки за адресою АДРЕСА_2 (а.с.31-33).
Згідно наявних в матеріалах справи довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляду «Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження» від 28.02.2023 р. по справі  №420/2269/23 було доставлено до електронного кабінету   ОСОБА_1 01.03.2023 р. о 21:23 (а.с.34), документ в електронному вигляду «Адміністративний позов» від 06.02.2023 р. по справі  №420/2269/23 було доставлено до електронного кабінету   ОСОБА_1 06.02.2023 р. о 10:36 (а.с.36).
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 23.11.2022 р. справа № 500/8027/21 дійшов висновку про те, що довідка  про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом  отримання стороною такого рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального права щодо належного сповіщення ОСОБА_1 , а тому доводи апелянта викладені в  апеляційній скарзі   в цій частині також є  помилковими.
З огляду на викладене, матеріалами справи встановлено, що  грошові зобов`язання, які виникли  за вище вказаними податковими повідомленнями-рішеннями є такими, що набули статусу узгодженості, у зв`язку з чим у ОСОБА_1  виникає обов`язок щодо сплати визначених в них грошових зобов`язань відповідно до ст.57 Податкового кодексу України, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та  не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення   суду першої інстанції  ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263,  308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року – залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

Суддя:                                                                                                             І.О. Турецька