Постанова                                               
Іменем України                                        
 
06 вересня 2023 року       
м. Київ
            
справа № 712/3869/20
провадження № 61-5621св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І., 
суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
 
позивач - Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, 
відповідачі: Черкаська міська рада, ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 січня 2022 року у складі Романенко В. А. та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Нерушак Л. В.
 
у справі за позовом першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення міської ради та визнання незаконним і скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з припиненням її державної реєстрації,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2020 року перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури (далі - позивач або прокуратура) звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Черкаській області)до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-5224                       від 02 жовтня 2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)»;
- визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 04 листопада 2019 року під № 34027783 на земельну ділянку загальною площею 0,1 га (кадастровий номер земельної ділянки - 7110136700:02:007:0042) на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , припинивши за ним набуте право приватної власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Позов мотивований тим, що прокуратурою за результатами моніторингу офіційного порталу Черкаської міськради, міського голови, виконавчого комітету за електронною адресою http://www.rada.cherkassy.ua в базі нормативних документів Черкаської міськради виявлено прийняття Черкаською міськрадою рішення від 02 жовтня 2019 року № 2-5224 «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» (далі - рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року), яка має містобудівні обмеження.
Відповідно до пунктів 1, 2 вказаного рішення ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) (далі - спірна земельна ділянка).
Одночасно було встановлено, що згідно з документацією із землеустрою та висновками Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування від 05 грудня 2018 року № 96187-3 та від 11 травня 2019 року № 32232-3 на спірну земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані з її розміщенням в межах заповідної території «Черкаські берегові схили», та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»). Як наслідок, за результатами проходження погоджувальної процедури, постійною комісією з питань земельних відносин на розгляд Черкаської міськради було винесено проект рішення № 4382-8-з «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».
Черкаською міськрадою, незважаючи на наявні містобудівні обмеження, прийнято рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року про надання спірної земельної ділянки у приватну власність, змінене її цільове призначення. Це рішення є незаконним, оскільки не відповідає умовам генерального плану міста Черкаси та плану зонування території міста Черкаси, які діяли на момент прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування.
Оскільки ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, до якого зверталась прокуратура стосовно зазначеного порушення, не має належних законодавчих повноважень щодо судового оскарження зазначеного рішення органу місцевого самоврядування, до суду звертається прокуратура в інтересах держави в особі цього органу.
Соснівський районний суд міста Черкаси ухвалами від 24 червня 2021 року та                        від 07 грудня 2021 року залучив до участі у справі як третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Соснівський районний суд міста Черкаси рішенням від 31 січня 2022 року залишив без задоволення позов Черкаської місцевої прокуратури.
Суд першої інстанції мотивував судове рішення тим, що державна реєстрація права власності від 27 квітня 2021 року під № 41718618 на спірну земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:02:007:0042) за ОСОБА_2 відбулася згідно із законодавством України, не порушує ані інтереси позивача, ані Черкаської міськради, оскільки згідно із змінами до генерального плану міста Черкаси, внесеними Черкаською міськрадою 13 травня 2021 року, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 7110136700:02:007:0042 відноситься до території садибної забудови, на якій можливо здійснювати будівництво житлового будинку.
Позивач не визначив правильно коло відповідачів у цій справі, оскільки в ході її розгляду було встановлено, що спірна земельна ділянка змінювала власників, а позивач не визначив їх співвідповідачами, як це передбачено ЦПК України                            від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції - ЦПК України). Вирішення спору за відсутності усіх належних відповідачів є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог та заперечень, беручи до уваги рішення Черкаської міськради                           від 13 травня 2021 року № 5-318, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення права позивача та про відмову у задоволенні заявлених ним позовних вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції встановив підстави для представництва прокурором у цій справі.
Черкаський апеляційний суд постановою від 17 травня 2022 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги Черкаської обласної прокуратури, рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 січня 2022 року залишив без змін.
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення представництва інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Черкаською місцевою прокуратурою у цій справі є обґрунтованим і узгоджується з нормами статті 131-1 Конституції України, статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру».
Позивач не надав доказів того, що відомості щодо обмеження у використанні спірної земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру на підставі генерального плану міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міськради від 29 грудня 2011 року № 3-505.
Рішенням Черкаської міськради від 13 травня 2021 року № 5-318 «Про затвердження містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», зокрема, внесені зміни до генерального плану міста Черкаси, затвердженого рішенням від 29 грудня 2011 року № 3-505 «Про затвердження Генерального плану міста Черкаси».
Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши викладене та врахувавши те, що на момент розгляду справи внесені зазначені зміни до генерального плану міста Черкаси, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що оскаржуваним рішенням Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року порушені права та інтереси позивача у зазначеній справі.
У цій справі прокурор позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пред`явив, клопотань про залучення їх до участі у справі як співвідповідачів із обґрунтованими доводами, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення таких співвідповідачів, не заявляв.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно із специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.
Суд першої інстанції встановивши, що спірна земельна ділянка на АДРЕСА_1 неодноразово була відчужена, врахувавши те, що позивач у передбачений ЦПК України спосіб клопотань про залучення до участі у справі нових власників як співвідповідачів в суді першої інстанції не заявляв, дійшов правильного висновку про вирішення спору за визначеного позивачем суб`єктного складу.
Отже, суд першої інстанції, розглянувши справу в межах визначеного позивачем суб`єктного складу, заявлених позовних вимог та доказів, наданих на їх підтвердження, врахувавши рішення Черкаської міськради від 13 травня 2021 року № 5-318, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення права позивача та, як наслідок, про відмову в задоволенні заявлених ним позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів про те, яким чином порушено саме його право, з урахуванням приведеного рішення Черкаської міськради від 13 травня                2021 року № 5-318.
Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2022 року Черкаська обласна прокуратура, засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 січня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міськради                                   від 02 жовтня 2019 року № 2-5224 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18, відповідно до якого при вирішенні спору про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування суд повинен виходити з оцінки його дій, вчинених ним на момент прийняття оскаржуваних рішень. Це призвело до неправильного застосування судом апеляційної інстанції цілого ряду норм ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ЦК України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Також прокуратура вказує на те, що апеляційний суд не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 639/6295/16-ц, відповідно до яких для правильного визначення питання щодо визнання відповідача неналежним, окрім встановлення відсутності в нього обов`язку відповідати за цим позовом, суд повинен мати дані про те, що такий обов`язок покладений на іншу особу.
Зміна власників спірної земельної ділянки відбувалась після звернення прокуратури з відповідним позовом до суду першої інстанції, а клопотання прокуратури про повернення до стадії підготовчого провадження суд першої інстанції не задовольнив. У цій справі за вимогою про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року належним відповідачем є Черкаська міськрада, яка визначена відповідачем з самого початку у цій справі. Визнання незаконним та скасування цього рішення Черкаської міськради є належним способом захисту інтересів, які захищає прокуратура, оскільки це дасть можливість подальшого оскарження права власності на спірну земельну ділянку.
Рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому не внесення до Державного земельного кадастру відомостей щодо обмежень містобудівного характеру, зазначених у висновку начальника Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міськради від 11 травня 2019 року № 32232-з, передбачених генеральним планом міста Черкаси, затвердженим рішенням Черкаської міськради від 29 грудня 2011 року № 3-505, з урахуванням усіх встановлених обставин справи не спростовує наявності факту таких обмежень.
18 липня 2022 року від заступника керівника Черкаської обласної прокуратури до Верховного Суду надійшли пояснення в порядку статті 43 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.  У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни (частина друга статті 398 ЦПК України).
Відповідно до матеріалів цієї справи та враховуючи твердження самого позивача у касаційній скарзі пояснення позивача надані поза строком на касаційне оскарження відповідного судового рішення апеляційного суду. Доказів направлення цього пояснення позивача іншим учасникам справи також не надано Верховному Суду.
Верховний Суд не вимагав від позивача додаткових пояснень, не викликав його у судове засідання для їх надання. Це пояснення позивача, виходячи з матеріалів справи та дати його надання, не є також відповіддю на відзив.
Враховуючи зазначене, Верховний Суд не враховує відповідне пояснення позивача, оскільки права, передбачені статтею 43 ЦПК України, не можуть використовуватись для ухилення від вимог, визначених, зокрема, статтями 389 та 400 ЦПК України.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У серпні 2022 року Черкаська міськрада направила до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу прокуратури, у якому просила суд залишити касаційну скаргу без задоволення та закрити провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, через посилання прокуратури на правові висновки, зроблені у справах з неподібними правовідносинами.
Зокрема, Черкаська міськрада послалась на правові висновки Верховного Суду щодо застосування критеріїв подібності правовідносин, викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 910/2037/20, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду                           від 19 березня 2021 року, у постановах Великої Палати Верховного Суду                                   від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 та від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19. 
Черкаська міськрада своїм рішенням від 13 травня 2021 року № 5-318 внесла зміни до Генерального плану міста Черкаси, чим привела у відповідність з цим документом Рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року та затверджену ним землевпорядну документацію. За цих обставин відсутні порушені права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На думку Черкаської міськради, прокуратурою не було доведено у судах попередніх інстанцій, яким саме положенням норм Конституції чи законів України не відповідає Рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року.
Також Черкаська міськрада вказує на термінологічні помилки прокуратури щодо формулювання її вимог, зокрема, про відмінність понять «погодження» та «затвердження», на те, що висновок начальника Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міськради від 11 травня 2019 року № 32232-з спрямований на підтримання прийняття Рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року, а не навпаки.
Рішення Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року також відповідає закону, оскільки ним змінене цільове призначення спірної земельної ділянки, наданої ОСОБА_1 .
Оскільки надання земельної ділянки у власність не встановлює ніяких основ містобудівної діяльності, не спрямоване безпосередньо на планування та забудову, а лише спрямоване на конституційне право громадянина на отримання земельної ділянки у власність, посилання прокуратури на Закон про містобудівну діяльність є безпідставним.
11 серпня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Прядка В. М., у якому заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржувані судові рішення, оскільки вони відповідають вимогам закону. 
Відзив датований 08 серпня 2022 року.
Учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина перша статті 395 ЦПК України).
Верховний Суд ухвалою від 06 липня 2022 року визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня вручення цієї ухвали  ОСОБА_2 .
Зазначений відзив не містить жодних клопотань з приводу поновлення строку його подання. У ньому зазначено, що ОСОБА_2 29 липня 2022 року отримав ухвалу Верховного Суду від 06 липня 2022 року, а тому строк подання відзиву дотримано. Разом з тим відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 0306308639144  ОСОБА_2 отримав цю ухвалу Верховного Суду                      26 липня 2022 року. Отже, строк подання відповідного відзиву закінчився 05 серпня 2022 року, а тому був пропущений.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України (частини перша та друга статті 126 ЦПК України).
Керуючись статтями 126 та 395 ЦПК України Верховний Суд залишає без розгляду зазначений відзив ОСОБА_2 .
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 06 липня 2022 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував із Соснівського районного суду міста Черкаси.
Цивільна справа № 712/3869/20 надійшла до Верховного Суду 01 серпня 2022 року.
Верховний Суд ухвалою від 17 серпня 2022 рокусправу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Верховний Суд ухвалою від 07 вересня 2022 рокузупинив касаційне провадження у цій справі  до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 554/10517/16-ц.
Верховний Суд ухвалою від 06 вересня 2023 року поновив касаційне провадження у цій справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до генерального плану міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міськради від 29 грудня 2011 року № 3-505, на земельній ділянці, що розташована на АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) передбачені зелені насадження загального користування (підтверджується фрагментом генерального плану міста Черкаси від 05 березня 2020 року, сформованого відділом містобудівного кадастру та геоінформаційної системи Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міськради).
Згідно з планом зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міськради від 04 грудня 2014 року № 2-513, спірна земельна ділянка належить до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ» (підтверджується фрагментом плану зонування території міста Черкаси від 05 березня 2020 року, сформованого відділом містобудівного кадастру та геоінформаційної системи Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міськради).
Відповідно до документації із землеустрою та висновку Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування від 05 грудня 2018 року № 96187-з на цю земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані із розміщенням земельної ділянки в межах заповідної території «Черкаські берегові схили» та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»).
Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 28 грудня                      2018 року № 97-23-0.222-5673/180-18 з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 31 грудня 2015 року земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) - землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів (площа вказана згідно поданих графічних матеріалів); код Класифікації видів цільового призначення земель (далі − код КВЦПЗ)/ код обмежень: « - »; загальна площа земель - 0,1000 га; забудовані землі - землі, які використовуються для відпочинку та інші відкриті землі - зелені насадження загального користування.                 В розділі «В тому числі в зоні дії обмеження (обтяжень) та сервітутів» відсутні будь-які відмітки.
За результатами проходження погоджувальної процедури, постійною комісією з питань земельних відносин на розгляд Черкаської міськради було винесено проект рішення № 4382-8-з «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».
Згідно з висновком начальника Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міськради від 11 травня 2019 року № 32232-з, генеральний план міста затверджений рішенням Черкаської міськради від 29 грудня 2011 року № 3-505, на земельній ділянці на АДРЕСА_1 передбачена територія зелених насаджень загального користування. ОСОБА_1 вказано на відповідні обмеження містобудівного характеру. Також у цьому висновку зазначено, що Департамент архітектури та містобудування Черкаської міськради за результатами конкурсних торгів замовив розроблення проекту містобудівної документації - «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси», за яким земельна ділянка на АДРЕСА_1 відноситься до садибної житлової забудови. Цей висновок набирає чинності з моменту прийняття рішення Черкаської міськради про затвердження змін до генерального плану міста Черкаси (актуалізація), за умови зміни функціонального призначення території, на якій розташована відповідна земельна ділянка.
Рішенням Черкаської міськради від 02 жовтня 2019 року № 2-5224 «Про передачу земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)», передано громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також цим рішенням зазначену земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка (код КВЦПЗ − 02.01)).
Листом від 10 грудня 2019 року Черкаська місцева прокуратура зверталася до виконувача обов`язків начальника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області                    Кисіля А. М., в якому просила провести документальну перевірку та надати оцінку прийнятим Черкаською міськрадою рішенням   від  31   січня 2019   року   № 2-3946;   від   21   березня  2019   року № 2-4269; від 02 жовтня 2019 року № № 2-5224, 2-5265, 2-5166 про передачу земельних ділянок у власність та від 31 січня 2019 року під № № 2-3976, 2-4011; 2-4013 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які мають містобудівні обмеження щодо подальшої їх житлової забудови.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 квітня 2020 року № 207033132, державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міськради Кумаренко Л. М. 06 листопада 2019 року прийнято рішення (індексний номер: 49551674) про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 ділянки з кадастровим номером 7110136700:02:007:0042, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності від 04 листопада 2019 року № 34027783.
Судами також встановлено, що в подальшому власники спірної земельної ділянки змінювались. Зокрема, 27 квітня 2021 року її придбав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 1-331 (підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна                    від 22 червня 2021 року № 262495169). В подальшому спірна земельна ділянка перейшла до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.
З витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міськрайонного управління у Черкаському районі та місті Черкасах ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 26 грудня 2019 року вбачається, що цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) − для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови.
ГУ Держгеокадастру у Черкаській області як орган державного контролю у сфері земельних відносин у відповідь на звернення прокурора повідомив, що не в змозі забезпечити належний захист інтересів держави, шляхом скерування до суду відповідного позову в межах заявленого предмета спору, що підтверджується листом від 01 квітня 2020 року № 10-23-0.1-483/90-20.
Про наявність підстав для представництва інтересів держави Україна листом                         від 16 квітня 2020 року органами прокуратури також повідомлено Черкаську міськраду як представника територіальної громади міста Черкаси та ГУ Держгеокадастру у Черкаській області як орган державного контролю.
З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:02:007:0042) від 08 травня                  2020 року вбачається, що цільове призначення цієї земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель − землі житлової та громадської забудови, вид використання −для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно  з  рішенням  Черкаської  міськради  від  13  травня  2021  року  № 5-318 «Про затвердження містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», яким, вирішено наступне: затверджено містобудівну документацію «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», розроблену Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут Харківпроект»; внесені зміни до генерального плану міста Черкаси, затвердженого зазначеним рішенням від 29 грудня 2011 року № 3-505 «Про затвердження Генерального плану міста Черкаси» згідно з містобудівною документацією, відповідно до пункту 1 цього рішення; встановлено, що після набрання чинності цим рішенням застосуванню підлягають положення генерального плану міста Черкаси з урахуванням внесених змін (актуалізації); зупинена дія Плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міськради від 04 грудня 2014 року № 2-513 «Про затвердження Плану зонування території міста Черкаси», у частині, що суперечить внесеним змінам до цього генерального плану міста Черкаси.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Земля, водні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (статті 13, 14 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (частини перша, друга статті 18, стаття 19 ЗК України).
Відповідно до статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно з пунктом а) частини четвертої статті83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Частиною другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з пунктом 1 статті 10, пунктом 5 статті 16, статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади та здійснюють повноваження власника майна.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Рішенням Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5224 передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку на АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також даним рішенням зазначену земельну ділянку віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка (код КВЦПЗ - 02.01).
Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Статтею 39 ЗК України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Згідно з пунктами 2, 7 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.
Статтею 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. 
Частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Відповідно до статей 25, 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Отже, відповідно до наведених положень Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи передбачена можливість передачі спірної земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд містобудівною документацією, зокрема, генеральним планом міста Черкаси.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування, код обмеження « - », в розділі «В тому числі в зоні дії обмеження (обтяжень) та сервітутів» будь-які відмітки відсутні, доказів обмеження у використанні спірної земельної ділянки позивач не надав, на час ухвалення оспорюваних судових рішень рішенням Черкаської міської ради 
від 13 травня 2021 року № 5-318 зупинено дію Плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04 грудня 2014 року № 2-513, а також враховуючи ту обставину, що на момент розгляду справи внесені відповідні зміни до Генерального плану м. Черкаси, колегія судів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю позивачем порушення його прав оспорюваним рішенням.
Також суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно зазначив, що у процесі розгляду справи спірну земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 було відчужено ОСОБА_2 , а у подальшому                          ОСОБА_3 , однак клопотань про залучення вказаних осіб до участі у справі як співвідповідачів заявлено не було.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі                                  № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Встановивши, що спірна земельна ділянка неодноразово була відчужена, врахувавши те, що позивач клопотань про залучення до участі у справі нових власників, як співвідповідачів в суді першої інстанції не заявляв, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність порушення права позивача, оскільки останнім не надано доказів порушення прав позивача.
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 924/174/18 та постановах  від 14 липня 2020 року у справі № 686/23977/18-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 639/6295/16-ц, суд касаційної відхиляє з таких підстав.
 Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.
Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі                               № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд повинен визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Водночас Верховний Суд, проаналізувавши наведені заявником постанови, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 січня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Постанова відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею             Литвиненко І. В.

ГоловуючийА. І. Грушицький    Судді:С. О. Карпенко     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   В. В. Пророк |