ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 750/7842/22
провадження № 51-3950 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 , 
засудженого                                            ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Чернігів, який зареєстрований за 
адресою: АДРЕСА_1 , 
проживає за адресою:  
АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 22 грудня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, засудив ОСОБА_7 за:
- ч. 2 ст. 307 КК України - до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
24 червня 2022 року о 13:18 ОСОБА_7 , перебуваючи у лісосмузі поблизу Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, що за адресою: вул. Савчука, 13, м. Чернігів, за 200 грн незаконно збув ОСОБА_8 , який був залучений для оперативної закупівлі наркотичних засобів в якості покупця, раніше придбаний та захований ним на даній місцевості пакунок у вигляді «закладки» з вмістом особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, масою 0,857 г.
Крім цього, ОСОБА_7 за невстановлених обставин незаконно, без мети збуту, придбав наркотичний засіб - канабіс, масою 23,149 г, та зберігав при собі до часу його виявлення та вилучення працівниками поліції 14 серпня 2022 року.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:
- безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо застосування до ОСОБА_7 положень статей 69, 75 КК України з урахуванням одних і тих же обставин;
- необґрунтовано підтримав висновки суду першої інстанції про наявність обставини, що пом`якшує покарання - збіг тяжких майнових обставин, а також неповно встановив дані про особу засудженого;
- постановив рішення, яке не відповідає вимогам КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити.
Засуджений та його захисник заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили залишити оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За вимогами ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються. 
Доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі.
В касаційній скарзі прокурор порушує питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а саме через безпідставне, на його думку, застосування положень статей 69, 75 КК України.
Колегія суддів не погоджується з твердженнями прокурора з огляду на таке. 
Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. 
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації, та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень статей 69, 75 КК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК України).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 22 грудня 2022 року засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
При призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі суд врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу (вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується, одружений, працевлаштований, утримує матір - особу з інвалідністю), обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Суд також встановив обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття, збіг тяжких майнових обставин, та дійшов висновку про те, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а отже - про можливість на підставі ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, та непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.  
Водночас суд вирішив звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням певних обов`язків, на підставі статей 75-76 КК України, врахувавши, окрім іншого ще й його посткримінальну поведінку (критичне переосмислення власних дій, намагання після вчинення інкримінованих правопорушень унормувати свій спосіб життя).
Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора, погодившись із висновками суду першої інстанції, та зауважив, що кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив унаслідок збігу тяжких майнових обставин, які виникли, в першу чергу, через зруйнування житла обвинуваченого під час широкомасштабного вторгнення російських військ на територію України.  
Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд апеляційної інстанції, належно вмотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, підтримав позицію суду першої інстанції про можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України та звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували закон про кримінальну відповідальність - приписи статей 69, 75 КК України, з огляду на можливість виправлення засудженого без відбування реального покарання.
При цьому колегія суддів касаційного суду додатково враховує встановлені під час касаційного провадження обставини, які впливають на призначення засудженому покарання та вирішення питання щодо звільнення від його відбування з випробуванням: 
- ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_7 народився син ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження;
- з 10 листопада 2022 року до теперішнього часу працює у ФОП ОСОБА_10 подавцем-консультантом мобільних аксесуарів та характеризується виключно позитивно (характеристика від 17 жовтня 2023 року);
- в період перебування на обліку у Новозаводському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_7 не допускав порушень покладених на нього обов`язків, не притягувався до адміністративної відповідальності, не виявив ризику вчинення повторного злочину (довідка від 17 жовтня 2023 року).
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
            Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3