Ухвала
Іменем України    
 
12 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 759/12418/21
провадження № 61-14029ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу комунального підприємства «Київпастранс», яка підписана представником Горбач Галиною Валеріївною, на ухвалу Київського  апеляційного суду від 04 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської  О. Ф., Мостової Г. І., у справі за позовом комунального підприємства «Київпастранс» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2021 році комунальне підприємство «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення, у якому просило виселити відповідача з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року у складі судді: Сенька М. Ф., у задоволенні позову КП «Київпастранс» відмовлено.
 
Не погоджуючись із рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року КП «Київпастранс» через представника Тараско Т. Є. засобами поштового зв`язку 14 червня2023 року направило апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу КП «Київпастранс» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зазначено, що невиконання вимог ухвали у визначений строк є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили;
оскаржене рішення Святошинського районного суду м. Києва ухвалено 10 серпня 2021 року, а апеляційну скаргу подано лише 14 червня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. У апеляційній скарзі КП «Київпастранс» просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, обґрунтовуючи поважність пропуску строку тим, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, а копію оскаржуваного судового рішення отримано 15 травня 2023 року; 
КП «Київпастранс» є позивачем у справі, а тому, відповідно, був обізнаний про розгляд цієї справи судом першої інстанції. Отже, за таких обставин положення пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України не можуть бути застосовані апеляційним судом для поновлення строку на апеляційне оскарження; 
КП «Київпастранс» не вказано виключних підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення його повного тексту (виникнення обставин непереборної сили), а тому апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення вказаних недоліків;
при цьому апеляційний суд звернув увагу КП «Київпастранс» на те, що наслідком ненадання доказів наявності виключних підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є відмова у відкритті апеляційного провадження.
 
Оскарженою ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КП «Київпастранс», поданою представником Тараско Т. Є., на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
у апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків апеляційної скарги КП «Київпастранс» не вказано виключних підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 358 ЦПК України, для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, тому на підставі статті 358 ЦПК України слід відмовити у відкритті апеляційного провадження;
у заяві про усунення недоліків апеляційної скарги КП «Київпастранс» вказувало, що оскільки апеляційним судом було зазначено про оприлюднення оскаржуваного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 грудня 2022 року, твердження суду щодо спливу річного строку з моменту складення повного тексту рішення не відповідає дійсності. Колегія суддів критично оцінила такий аргумент, зважаючи на те, що згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - 10 серпня 2021 року. Натомість апеляційну скаргу подано лише 14 червня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення;
положення цивільного процесуального закону не пов`язують дату складення повного судового рішення з датою його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Натомість оприлюднення оскаржуваного судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 грудня 2022 року лише свідчить про додаткову можливість позивача дізнатися про ухвалене судом першої інстанції рішення;
апеляційний суд зазначив, що також в заяві КП «Київпастранс» повторно звертав увагу суду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Не зважаючи на важливість питання, позивач був позбавлений можливості надати додаткові доводи та пояснення, не міг бути обізнаним про дату складення повного тексту рішення. Від моменту звернення до суду (03 червня 2021 року) КП «Київпастранс» відслідковував ухвалення рішення, однак позитивного результату це не дало. Вважає безпідставним будь-яке посилання на затягування процесу з боку позивача. Вказує, що 15 травня 2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення у даній справі та того ж дня отримав судове рішення. Однак, апеляційний суд вважав, що указані КП «Київпастранс» обставини не є обставинами непереборної сили, які б перешкоджали позивачу оскаржити судове рішення протягом строку на апеляційне оскарження. Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували перешкоджання судом позивачу у наданні додаткових доводів та пояснень чи в можливості бути обізнаним про дату складення повного тексту рішення;
таким чином, у апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків апеляційної скарги апелянтом не вказано виключних підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 358 ЦПК України, для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Отже, оскільки у зазначені строки апелянтом чи його представником вказані недоліки апеляційної скарги не виправлені, відповідно до вимог статей 185, 357, 358 ЦПК України, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.
 
27 вересня 2023 року КП «Київпастранс» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Горбач Г. В., на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до цього суду для продовження розгляду.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
відповідно до ухвали суду першої інстанції від 11 червня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, оскільки справа розглядалась без виклику сторін, КП «Київпастранс» не було повідомлено про розгляд справи, що є виключною підставою для подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення;
в оскарженій ухвалі апеляційним судом зазначено, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Однак, рішення Святошинського районного суду м. Києві від 10 серпня 2021 року не містить дати складання повного тексту рішення; 
15 травня 2023 року представник КП «Київпастранс» звернувся до суду з заявою про видачу копії рішення та отримав його копію;
учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, серед іншого, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
ураховуючи той факт, що повний текст рішення представником позивача отримано 15 травня 2023 року, в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку на подачу апеляційної скарги поважними та прийняття її до розгляду. Отже, КП «Київпастранс» з дотримання вимог процесуального законодавства подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції і відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з зазначенням виключних підстав, передбачених пунктом 2 частиною другої статті 358 ЦПК України для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення є безпідставною.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
 
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що:
«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:
«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).
ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що 
«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
 
Апеляційний суд встановив, що: КП «Київпастранс», як позивач, було обізнане про розгляд справи судом першої інстанції; оскаржене судове рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - 10 серпня 2021 року; апеляційну скаргу подано лише 14 червня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
 
За таких обставин, встановивши, що КП «Київпастранс» подало апеляційну скаргу 14 червня 2023 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
 
Аргумент касаційної скарги про те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2021 року не містить дати складання повного тексту рішення, касаційний суд відхиляє з таких підстав.
 
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).
 
У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Київпастранс», яка підписана представником Горбач Галиною Валеріївною, на ухвалу Київського  апеляційного суду від 04 вересня 2023 року у справі за позовом комунального підприємства «Київпастранс» до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      В. І. Крат
 
                                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                               Є. В. Краснощоков