ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року	Львів	Справа № 607/1402/16-а пров. № А/857/20009/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                        Носа С. П.; 
суддів –                                                             Кухтея Р.В., Ільчишин Н.В.;
за участю секретаря судового засідання   –  Петрунів В.І.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2023 року  у справі № 607/1402/16-а (головуючий суддя Братасюк В.М., м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області       про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

05 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся у Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на невиконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем щодо виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишено без задоволення.
Не погодившись із цією ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скасувати та прийняти постанову, якою визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на невиконання рішення суду в справі №607/1402/16-а.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 року зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40 без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року. Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 набрала законної сили 23.01.2020 року, а тому, на думку позивача, має бути виконана у спосіб, який визначений резолютивною частиною постанови, яка є обов`язковою до виконання.
Таким чином позивач вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив йому у задоволенні цієї заяви, зіславшись на те, що державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання рішення суду у справі №607/1402/16-а передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4  ст.229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
12 лютого 2016 року позивач звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, в якому просив: визнати протиправними дії щодо обмеження розміру його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року; зобов`язати здійснити нарахування та виплату йому пенсії відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у справі № 1915/19678/12, з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року по справі № 607/1402/16-а - скасовано та прийняту нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року включно - залишено без розгляду. Визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року у справі № 1915/19678/12, з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 12 серпня 2015 року.
Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року скасовано в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 01 січня 2012 року до 11 серпня 2015 року, а справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі № 607/1402/16-а залишено без змін.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.08.2016 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами та зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2012 року по 11 серпня 2015 року з врахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21 вересня 2006 року № В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.
Позивач вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції відповідач не виконує та порушує його права на належний йому розмір пенсії, на власний розсуд сприймаючи рішення судів та не використовуючи зміст довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21.09.2006 року №В-40, з включенням доплат у вихідні та святкові дні, тому звернувся до суду із заявою в порядку, визначеному статтею 383 КАС України. 
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. 
Апеляційний суд наголошує, що положення статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання. 
Аналізуючи вищезазначені норми права, судова колегія зазначає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. 
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Судом апеляційної інстанції на підставі матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду із заявою поданою в порядку статті 383 КАС України у зв`язку з тим, що на виконання вказаного вище рішення суду апеляційної інстанції від 23.01.2020 в справі №607/1402/16-а відповідачем не взято до уваги зміст довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21.09.2006 року №В-40, з включенням доплат у вихідні та святкові дні при обрахунку пенсії ОСОБА_1 . 
Тобто, із змісту цієї заяви позивача та апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції вбачається, що позивач фактично не згідний із перерахунком пенсії, проведеним на виконання судового рішення, зокрема, в частині обрахунку розміру пенсії з урахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21.09.2006 року №В-40, з включенням доплат у вихідні та святкові дні. 
У даній справі №607/1402/16-а апеляційний суд встановив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №64519445 з примусового виконання виконавчого листа №607/402/16-а від 20.11.2020 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про зобов`язання ГУ ПФУ України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії за період з 01.01.2012 року по 11.08.2015 року з урахуванням довідки, виданої управлінням МНС в Тернопільській області від 21.09.2006 року №В-40, без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 01 січня 2012 року.
14.04.2023 року на звернення позивача від 30.03.2023 року, старшим державним виконавцем примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено про хід виконавчого провадження.
Вивченням змісту означеного листа встановлено, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, окрім як відкрив виконавче провадження:
формував вимогу від 19.04.2021 року до ГУ ПФУ в Тернопільській області про зобов`язання виконати рішення суду, на що отримував від боржника лист від 18.05.2021 року з повідомленнями, що останній 23.01.2020 року звертався до суду за роз`ясненням постанови та встановлення порядку виконання постанови;
формував вимогу від 08.06.2021 року про зобов`язання виконати рішення суду, на що отримував від боржника лист від 25.06.2021 року з повідомленням про хід виконання виконавчого листа;
формував чергову вимогу від 19.01.2022 року про зобов`язання виконати рішення суду, на що отримував від боржника лист від 31.01.2022 року з повідомленням про хід виконання виконавчого листа;
формував чергову вимогу від 17.02.2022 року про зобов`язання виконати рішення суду, на що отримував від боржника лист від 18.03.2022 року з повідомленням про хід виконання виконавчого листа;
формував чергову вимогу від 02.12.2022 року про зобов`язання виконати рішення суду, на що отримував від боржника лист від 21.12.2022 року з повідомленням про хід виконання виконавчого листа.
Колегія суддів враховує, що в силу положень частини 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
За правилами частини 1 статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, (далі - Закон №1404-VIII), а стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII. 
В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Тобто, станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України і по даний час існує відкрите виконавче провадження №64519445 щодо виконання виконавчого листа від 20.11.2020 №607/1402/16-а.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 вказала, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України “Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах” і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України “Про виконавче провадження”, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції зауважує, що повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень органів Державної виконавчої служби, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Положеннями статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
Зокрема, частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Приписами частини другою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного статтею 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, являються передчасними та безпідставними вимоги заяви позивача ОСОБА_1 про застосування приписів статті 383 КАС України, а саме про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на невиконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року.
Врахувавши викладені обставини вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання рішення суду у справі №607/1402/16-а, а відтак, звернення позивача до суду про визнання дій відповідача протиправними, є передчасним.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу судді суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 308, 311, 315, 316, 321, 328, 370, 372, 383 КАС України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2023 року  у справі № 607/1402/16-а – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 22 грудня 2023 року.