УХВАЛА
 
20 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 401/666/23
провадження № 61-16088ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,  
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»                            на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                    від 27 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду                       від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом                                      до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі -                  ТзОВ «Світловодськпобут») про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначала, що 11 червня 2020 року вона отримала дозвіл на відключення власної квартири від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. 03 травня 2021 року квартиру АДРЕСА_1 відключено від внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, про що складено акт.
Вказувала, що 04 листопада 2021 року звернулася до ТзОВ «Світловодськпобут» із заявою про припинення нарахування, оскільки в належній їй квартирі встановлено індивідуальне опалення.
Вважала, що дії відповідача щодо нарахування плати за послуги                                             з централізованого опалення після його відключення порушують її права.
Враховуючи викладене, просила суд зобов`язати ТзОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати за послуги із централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 03 травня 2021 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                             від 27 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ТзОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування ОСОБА_1 плати за послуги з централізованого опалення належної їй квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 03 травня 2021 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачка відключила належну їй квартиру від централізованого опалення у встановленому порядку із отриманням дозволу на таке відключення, а тому ОСОБА_1 фактично не споживала послуги надані відповідачем з 03 травня 2021 року, за які не повинна нараховуватися плата.
08 листопада 2023 року ТзОВ «Світловодськпобут» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах                      з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заявник оскаржує судові рішення, ухвалені у справі про зобов`язання припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири з моменту її відключення від такого опалення.
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                               від 28 лютого 2023 року справу № 401/666/23 визнано малозначною, її розгляд призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження                                     з повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд вирішував цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що відповідає порядку розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Тож, справа № 401/666/23 є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19                  ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору та устелену судову практику, Верховний Суд погоджується з тим, що справа № 401/666/23                          є справою незначної складності, відповідно є малозначною справою. 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                              від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі незначної складності оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того,              що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства                     у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а інші з них - зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження судами попередніх інстанцій. 
Верховний Суд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження                       у справі незначної складності.
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду справи незначної складності судом касаційної інстанції. 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                         ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства                               з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                              О. В. Ступак
 
І. Ю. Гулейков
 
С. О. Погрібний