Справа № 462/6761/21                                Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/1975/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       06 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
                       суддів –Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року в складі судді Боровкова Д.О. у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
встановив:

У вересні 2021 року позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачів 9485 грн. 21 коп. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.05.2017 р. по 31.12.2019 р. та судовий збір. 
Вимоги обґрунтовував тим, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить на праві приватної власності відповідачам. Площа квартири включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Будинок відповідачів обладнаний лічильником опалення і щомісячно позивач отримує покази використаної теплової енергії. Відповідачам за теплову енергію в гарячій воді за період з 01.05.2017 по 31.12.2019 нараховано 9485,21 грн., яка не погашена. Просив позов задоволити.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року позов Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 9485 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 21 копійок боргу за спожиту теплову енергію в період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2270 гривень 00 копійок, тобто, по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок з кожного. 
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає оскаржуване рішення таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування об`єктивних обставин справи. 
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що станом на листопад 2021 року так званий борг був відсутній, наявність такого судом не перевірено. 
Вказує на те, що позивачем свідомо порушувався графік температурного режиму, опалювання здійснювалось в плюсову температуру навколишнього середовища, щоб перекласти тягар з оплати на споживачів та свідомо робити мешканців боржниками. 
Зазначає, що додані до позовної заяви відомості про нарахування є незаконні і не можуть бути прийняті судом як докази. Зі стягувачем не має договірних стосунків в рамках діючого законодавства, а тому його вимоги є безпідставні та необгрунтовані.
Щодо ОСОБА_2 , то така не може бути відповідачем у справі, оскільки згідно довідки та акту обстеження з ЛКП «Сигнівка», донька ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в даній квартирі не проживають, вона не є співвласником, відповідно і споживачем послуг. Згідно із ст. 322 ЦК України ОСОБА_2 не має жодних зобов`язань перед комунальниками. 
Вважає, що позов подано з порушенням правил підсудності (ст. 165 ЦПК України).
Окрім того зазначає, що є інвалідом ІІ групи, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. 
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням наведених вище обставин, не підлягає до задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із п.п. 1-5ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги ЛКП «Залізничнетеплоенерго» суд вважав встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2019 року в сумі 9485,21 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Окрім того, суд вказав, що відповідачами не було надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих позивачем послуг централізованого опалення в період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2019 року та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_1 , що відтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.73).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 23 березня 2021 року № 612, виданою ЛКП «Залізничнетеплоенерго» (а.с.9).
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Постановою НКРЕКП № 664 від 13 червня 2014 року встановлено тариф на послугу з централізованого опалення по умовно змінній частині для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,88 грн./м3. Вказаний тариф діяв до 21 листопада 2014 року та був змінений постановою НКРЕКП № 146 від 17 жовтня 2014 року, якою встановлено вартість послуги з централізованого опалення по умовно змінній частині тарифу для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними засобами обліку теплової енергії в сумі 247,48 грн./Гкал., а на умовно-постійну частину - 25589,07 грн./Гкал./год./міс.; гаряче водопостачання за ціною 26,72 грн./м3.
З актів контрольного зняття показів теплового лічильника у будинку по АДРЕСА_3 , складених позивачем за період 2017 – 2019 років встановлено, що позивач вчасно постачав теплову енергію споживачам, які мешкають у квартирах, розташованих у вказаному будинку (а.с.11-27).
Споживачам за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення оплати за надані послуги з центрального опалення був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг центрального опалення та гарячої води станом на 27 січня 2020 року сума заборгованості відповідачів по оплаті вказаних послуг за особовим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в період з 01 травня 2017 року по 31 грудня 2019 складає 9485,21 грн. (а.10).
Відповідачі від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися (не відключалися) та фактично споживали надані послуги.
Отже, між позивачем та відповідачами склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.
За положеннями частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинними на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633IV, споживач теплової енергії це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Система централізованого теплопостачання це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
В свою чергу, на підставі п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
При цьому, згідно із ч. 3 ст. 9 вказаного Закону, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
З врахуванням наведеного, безпідставними є доводи апелянта про те, що відповідачка ОСОБА_2 не може бути відповідачем у справі, оскільки згідно із довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 23 березня 2021 року № 612, а також довідкою ЛКП «Сигнівка» від 08.12.2021 № 4271, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , є споживачами житлово-комунальних послуг, в тому числі теплової енергії, відтак відповідачка ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність із власником ОСОБА_1 за зобов`язаннями з оплати такої послуги.
В свою чергу, згідно із частиною 1 статті 12 закону «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Виходячи із зазначених норм закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання споживачем відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Тобто обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує з фактом її споживання.
Відтак, між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з надання комунальних послуг і оплати за них, доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з центрального опалення суду не надано, з матеріалів справи вбачається, що вони від таких послуг не відмовилися.
Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами (а.с.12-27). 
Площа квартири відповідача ОСОБА_1 включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження.
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 в період з травня 2017 року по грудень 2019 року здійснювалися оплати за надані послуги, проте через неповну оплату виникла заборгованість в розмірі 9485 грн. 21 коп., яка ОСОБА_1 не спростована. 
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на час ухвалення рішення (листопад 2021 року) борг був відсутній, колегія суддів ввжає безпідставним, оскільки будь-які докази про відсутність заборгованості за період з травня 2017 по гудень 2019 року відповідачем не надано. 
Долучені до апеляційної скарги квитанції про здійснені оплати не можуть бути підставою для скасування судового рішення, а підтверджують оплату споживачем послуг за період, який не охоплються спірним. Частина коштів, які були сплачені в період 2019 року відображена у розрахунку заборгованості.
Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем свідомо порушувався графік температурного режиму, опалювання здійснювалось в плюсову температуру навколишнього середовища, щоб перекласти тягар з оплати на споживачів та свідомо робити мешканців боржниками, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на те, що предметом спору є стягнення заборгованості, а не захист прав споживачів від недобросовісних дій ЛКП «Залізничнетеплоенерго».
Зокрема, згідно ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний:
1) забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;
2) готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором;
3) без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством;
4) своєчасно проводити підготовку об`єктів житлово-комунального господарства до експлуатації в осінньо-зимовий період;
5) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг;
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.
Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.
У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії.
У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги.
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
Матеріали справи не містять та апелянтом не надано доказів того, що були складені Акти-претензії у відповідності до вимог ст. 27 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги».
Доводи апеляційної скарги про те, що позов подано з порушенням правил підсудності, а саме ст. 165 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на те, що положення зазначеної статті стосуються наказного провадження, в той час як спір розглядався судом в порядку позовного провадження з дотриманням правил виключної підсудності, за місцем знаходження майна, оскільки спір виник з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. 
Матеріалами справи стверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг виникла за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Залізничного району м. Львова, тому вказана справа підсудна саме Залізничному районному суду м. Львова. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що апелянт є інвалідом ІІ групи, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, колегія суддів звертає увагу, що з наданої до скарги довідки серія 12 ААВ № 733763 встановлено, що ОСОБА_1 16.03.2023 вперше, безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що стало підставою для звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Натомість, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 12 листопада 2021 року, відтак розподіл судових витрат на час ухвалення рішення судом першої інстанції проведено з дотриманням вимог ст. 141 ЦПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановленуЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6Конвенціїпрозахистправлюдиниіосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного судум. Львовавід 12 листопада 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий                                                  А.В.Ніткевич

Судді:         С.М.Бойко

                                                                С.М.Копняк