КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 761/25143/20                                   Головуючий у суді першої інстанції - Саадулаєв А.І.
Номер провадження № 22-ц/824/12588/2023                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2023 року                                                                                         м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, -
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30 937,20 грн майнової шкоди та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 4 735,20 грн майнової шкоди, вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 червня 2018 року квартиру позивача було затоплено й 11 червня 2018 року комісією в складі управителя будинку ОСОБА_6 , інженера УК «ЛАД» ОСОБА_13., складено акт про те, що 09 червня 2018 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_1 . Актом комісії встановлено, що затоплення квартири ОСОБА_3 відбулось через пошкодження трубопроводу холодного водопостачання власника квартири АДРЕСА_2 .
В позовній заяві зазначено, що протягом 2017-2018 років в квартирі позивача, біля стояка, що розташований в кухні - систематично відбувалось залиття. Причину цього систематичного затоплення вдалось з`ясувати лише шляхом огляду усіх квартир, що розташовуються поверхами вище від квартири АДРЕСА_1 . 
Вказано, що  04 грудня 2018 року, комісією в складі: управителя будинку ОСОБА_7 , представника квартири АДРЕСА_1 за довіреністю ОСОБА_8 , було складено акт про залиття аварію, що трапилася на системі каналізації та встановлено, що в кухні квартири АДРЕСА_3 сталось внаслідок неправильного монтажу сантехнічних комунікацій, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_4 , що спричинило затікання.
Як було встановлено актами від 11 червня 2018 року і 04 грудня 2018 року відбулось залиття-1 і залиття-2 квартири АДРЕСА_1 , чим завдана майнова шкода позивачу. 
Вказано, що власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 , а власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_5 .
Позивач вважає, що внаслідок завдання майнової шкоди відповідачі зобов`язані понести майнову відповідальність. У зв`язку із вищевикладеним позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом до відповідачів.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30 937,20 грн майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 4 735,20 грн майнової шкоди.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 731,50 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 5 250 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 219,37 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 09 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що залиття квартири позивача з гіпотетичної вини відповідачів відбулось в різний час, не пов`язане між собою та обидві події жодним чином не є похідними одна від одної, а стались внаслідок несправності систем холодного/гарячого водопостачання та каналізації відповідно. Вказано, що позивач заявляє різні підстави та докази стягнення майнової шкоди, нічим не пов`язані між собою Акти комісійного обстеження та абсолютно різні висновки експертних досліджень.
Доводами апеляційної скарги є те, що розмір майнової шкоди, яку позивач просить стягнути, ґрунтується на підставі висновків, які не є належними і допустимими доказами, оскільки як вбачається із самого висновку, позивач особисто доставила документи, на підставі яких проводилось вказане дослідження і ці документи не були оригіналами, а копіями. Оригінали документів експерту для огляду не надавались, зокрема, технічний паспорт на квартиру, належну позивачу, свідоцтво про право власності від 07 липня 2017 року, Акт про залиття аварію, що трапилась в системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання від 11 червня 2018 року. Представник апелянта також звертає увагу, що огляд експертом квартири відбувся через 2 роки після залиття - події, за якою було складено Акт про залиття аварію. Наголошено, що за вказаний період часу в два роки позивачем не було надано доказів того, що в квартирі не було інших аварій чи пошкодження майна з вини інших осіб. Представник ОСОБА_2 також звертає увагу, що висновок не містить будь-яких розрахунків площі проведення необхідних робіт, а також містить неправильні розрахунки вартості відновлювальних робіт. Представник апелянта звертає увагу й на те, що у висновку не зазначено про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.
Крім того, також не погоджуючись із додатковим судовим рішенням від 26 травня 2023 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що вказане судове рішення не містить жодного посилання на доках, документ чи аргумент, на підставі якого воно було ухвалено. Апелянт вважає, що позивачем не було належним чином підтверджено розмір витрат на правничу допомогу, а наданий Акт приймання-передачі наданих послуг містить відомості, які не відповідають обставинам справи.
Доводами апеляційної скарги також є те, що позивач в якості доказів понесених витрат надав меморіальний ордер від 11 липня 2020 року, проте оплата, зазначена в ордері, вчинена ще до підписання Акта приймання-передачі наданих послуг. Крім того, вказана оплата була здійснена на суму в 6 000 грн, в той час як в Акті приймання-передачі наданих послуг зазначено про те, що позивачу було надано послуги на суму 4 000 грн.
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року та ухвалити по справу нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Відзив на апеляційні скарги на адресу апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року не підлягає задоволенню, а апеляційна скаргу на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 23891266 від 07 липня 2014 року, квартира за адресою: АДРЕСА_6 , належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.20, т.1).
Відповідно до копії інформаційної довідки №165913473 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданої станом на 08 травня 2019 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_7 , є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер НОМЕР_1 , виданого 25 червня 2014 року (а.с.18, т.1).
Відповідно до копії інформаційної довідки №165909051 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданої станом на 08 травня 2019 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_8 , є ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, серії та номер НОМЕР_2 , виданого 25 червня 2014 року (а.с.19, т.1).
11 червня 2018 року комісією, в складі управителя будинку ОСОБА_6 , інженера УК «ЛАД» ОСОБА_13., складено Акт про залиття, що трапилось на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання, відповідно до якого зазначено, що 09 червня 2018 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до змісту вказаного акта, квартира, власником якої є ОСОБА_9 , розташована на дев`ятнадцятому поверсі тридцяти двох поверхового житлового будинку. Комісією встановлено, що в кухні та коридорі квартири АДРЕСА_9 є залиття стін та стелі, а саме: стіна на кухні біля каналізаційного стояка 1 кв.м., стеля на кухні 1, 2кв.м., стіна на коридорі біля сантехнічного вузла 1 кв.м., стіна біля балкону 0,80 кв.м. Залиття в квартирі АДРЕСА_9 виникло внаслідок пошкодження квартирного трубопроводу холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_1 (а.с.22, т.1).
Відповідно до копії Акта про залиття аварію, що трапилася на системі каналізації від 04 грудня 2018 року, складеного комісією в складі: управителя будинку ОСОБА_7 , представника квартири АДРЕСА_1 за довіреністю ОСОБА_8 , встановлено що в кухні квартири АДРЕСА_9 є залиття стелі та стін, а саме: стіна на кухні біля каналізаційного стояка (площею 2 м2), яка внаслідок довготривалого протікання (затоплення) розмокла і в місці де відбувалось скупчення води утворився отвір в гіпсокартоні; стеля на кухні площею 1,2 м2, на якій внаслідок довготривалого протікання (затоплення) відбулось здуття гіпсокартону, набрались води гіпсокартонні шви, частково стеля змінила колір з білого на жовтий, утворились жовті плями з розводами і частина стелі покрилась грибком, який прогресує в збільшенні площі. 
Відповідно до змісту вказаного акта, залиття в квартирі АДРЕСА_9 сталось внаслідок неправильного монтажу сантехнічних комунікацій, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_4 , що спричинило затікання.
За результатами складання акта, власнику квартири АДРЕСА_4 було рекомендовано провести правильний монтаж сантехнічних комунікацій і рекомендовано відшкодувати завдану матеріальну шкоду власнику квартири АДРЕСА_9 (а.с.21, т.1).
Позивач ОСОБА_3 звернулася до експертної установи TOB «Київський експертно-дослідний центр», щодо проведення будівельно-технічного експертного дослідження об`єкта: квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку №14935 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 17 липня 2020 року, судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем, розмір матеріальної шкоди, що завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у відповідності до копії Акта про залиття аварію, що трапилася на системі каналізації від 04.12.2018 року становить 4 735,20 (чотири тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень 20 копійок, з урахуванням ПДВ (а.с.23-36, т.1).
Відповідно до висновку №14936 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 20 липня 2020 року, судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем, розмір матеріальної шкоди, що завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 у відповідності до копії Акта про залиття аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання від 11.06.2018 року становить 30 937,20 (тридцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 20 копійок, з урахуванням ПДВ (а.с.37-52, т.1).
Також суд встановив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року у справі №761/20776/19 встановлено вина власників квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_10 за залиття квартири позивачки та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду. Рішення оскаржене не було та набрало законної сили (а.с.172-174, т.1).
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 й стягуючи завдану матеріальну шкоду, мотивував своє рішення тим, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується актом комісії про залиття від 11 червня 2018 року, яким встановлено, що затоплення квартири позивача відбулось через пошкодження трубопроводу холодного водопостачання власника квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 . Крім цього, Актом комісії про залиття аварію, що трапилася на системі каналізації від 04 грудня 2018 року, встановлено, що залиття в квартирі АДРЕСА_9 сталось внаслідок неправильного монтажу сантехнічних комунікацій, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_5 . Суд першої інстанції також врахував, що факти залиття квартири позивачки з вини відповідачів встановлено заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року у справі №761/20776/19, яке набрало законної сили, а тому не доказуються при розгляді даної справи, та позивач звільнена від доказування даних обставин. Вину у завданні шкоди позивачу відповідачами не спростовано.
Встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами. Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є процесуальний обов`язок відповідачів.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 серпня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, типовий зразок якого міститься у Правилах.
Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Крім того, з типової форми Акту про залиття вбачається, що такий складається комісійно, комісія складається з головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсара - сантехніка, представника організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи водопостачання, представника власника будинку. Також з актом мають бути ознайомлені мешканці квартир, про що проставляється їх підпис внизу форми акту.
Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин).
У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року № 12/20-11-1975, також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.
Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.
Аналізуючи наданий акт встановлено, що він відповідає типовому зразку, що міститься у Правилах.
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Щодо доводів апелянта про те, що надані позивачем докази не підтверджують факту заподіяння шкоди позивачу саме діями відповідача, то апеляційний суд сприймає їх критично, оскільки як вбачається із акту про залиття, складеного як вбачається із Акту про залиття, що трапилось на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання від 11 червня 2018 року встановлено, що 09 червня 2018 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що в кухні та коридорі квартири АДРЕСА_9 є залиття стін та стелі, а саме: стіна на кухні біля каналізаційного стояка 1 кв.м., стеля на кухні 1, 2кв.м., стіна на коридорі біля сантехнічного вузла 1 кв.м., стіна біля балкону 0,80 кв.м. Залиття в квартирі АДРЕСА_9 виникло внаслідок пошкодження квартирного трубопроводу холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_1  (а.с.22, т.1).
Посилання апелянта на те, що залиття квартири позивача могло мати місце не з вини відповідача по справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем по справі не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що відповідачем по справі не було заявлено клопотань про призначення відповідної судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу як власнику квартири АДРЕСА_1 з метою можливого спростування наданих позивачем доказів.
Апеляційний суд також критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо того, що висновок, наданий позивачем, є неналежним доказом по справі, оскільки надані позивачем висновки складено щодо подій, які мали місце 09 червня 2018 року та в грудні 2018 року, вказані висновки складені судовим експертом Комашко Р.В., який має вищу будівельно-технічну освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр», кваліфікацію судового експерта, внесений до реєстру атестованих судових експертів МЮ України, який отримав відповідне свідоцтво про те, що він має право проводити будівельно-технічну експертизу. 
Доказів на спростування висновків, які викладені у Висновку №14935 від 17 липня 2020 року та Висновку №14936 від 20 липня 2020 року, відповідачем по справі надано не було.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, апеляційний суд також враховує, що заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року у справі №761/20776/19 встановлено вина власників квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_10 за залиття квартири позивачки та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду. Рішення оскаржене не було та набрало законної сили (а.с.172-174, т.1).
Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Таким чином, враховуючи, що позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок залиття її квартири з квартир відповідачів по справі, апеляційний суд доходить висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні правові підставі для його скасування.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглядаючи додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року, апеляційний суд керується наступним.
З матеріалів справи вбачається, що разом із поданою позовною заявою позивачем ОСОБА_3 було зроблено заяву про те, що позивач очікує понести судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн (а.с.7, т.1).
Позивачем також було надано Акт №17072020/1 приймання-здачі наданих послуг від 17 липня 2020 року, підписаний ОСОБА_3 та ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», з якого вбачається, що вартість послуг згідно цього акту 5 250 грн (а.с.10, т.1).
Згідно Акту №20072020/3  приймання-здачі наданих послуг від 20 липня 2020 року, підписаний ОСОБА_3 та ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», з якого вбачається, що вартість послуг згідно цього акту 5 250 грн (а.с.14, т.1).
Також було надано Договір №03072020/2 від 03 липня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», згідно п.3.1 якого сторони узгодили, що вартість дослідження складає 5 250 грн (а.с.11-13, т.1).
Відповідно до Договору №03072020/3 від 03 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», згідно п.3.1 якого сторони узгодили, що вартість дослідження складає 5 250 грн (а.с.15-17, т.1).
27 травня 2021 року на адресу районного суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_11 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого зазначено, що позивачу були надані послуги на суму 4 000 грн за участь у судових засіданнях 29 квітня 2021 року та 28 травня 2021 року. Також було надано меморіальний ордер від 27 травня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_3 сплатила 4 000 грн за юридичні послуги ФОП ОСОБА_11 (а.с.93, 130 т.1).
До вказаного клопотання також було надано Договір №01/04 про надання правничої допомоги від 01 квітня 2021 року, укладений між адвокатом Халупним А.В. та ОСОБА_3 (а.с.94-95, 131-134, т.1).
Відповідно до положень п.6.1 - 6.2 вказаного вище договору за надання послуг, передбачених даним договором, замовник сплачує виконавцеві винагороду. Розмір винагороди визначається сторонами у Додатках (Додаткових угодах) до цього договору, а також у переліках необхідних дій чи переліків справ у роботі, листуванні сторін. 
Додатковою угодою №1 від 01 квітня 2021 року до Договору №01/04 про надання правничої допомоги від 01 квітня 2021 року, укладеною між адвокатом Халупним А.В. та ОСОБА_3, передбачено, що підготовка одного процесуального документу (після подання позовної заяви) по справі №761/25143/20 - 2 000 грн, представництво інтересів замовника в одному судовому засіданні по справі №761/25143/20 - 2 000 грн (а.с.96, 135, т.1).
Також було надано Акт №1 прийому-передачі наданих послуг від 27 травня 2021 року до Договору №01/04 про надання правничої допомоги від 01 квітня 2021 року, який було підписано адвокатом Халупним А.В. та ОСОБА_3, вартість послуг за договором складає 4 000 грн (а.с.96, 136, т.1).
28 травня 2021 року на адресу районного суду надійшло клопотання від представника позивача Вербицького Я.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого зазначено, що позивачу були надані послуги на суму 4 000 грн за збір доказів, формування правової позиції для підготовки позовної заяви, а також підготовка та подання позовної заяви (а.с.97-98, т.1).
До вказаного клопотання також було надано Договір №01/07 про надання правничої допомоги від 01 липня 2020 року, укладений між адвокатом Вербицьким Я.В. та ОСОБА_3 (а.с.98-100, 115-118 т.1).
Відповідно до положень п.6.1 - 6.2 вказаного вище договору за надання послуг, передбачених даним договором, замовник сплачує виконавцеві винагороду. Розмір винагороди визначається сторонами у Додатках (Додаткових угодах) до цього договору, а також у переліках необхідних дій чи переліків справ у роботі, листуванні сторін. 
Додатковою угодою №1 від 01 липня 2020 року до Договору №01/07 про надання правничої допомоги від 01 липня 2020 року, укладеною між адвокатом Вербицьким Я.В. та ОСОБА_3, передбачено, що сторони дійшли згоди відповідно до п.6.2 Договору визначити розмір винагороди за цим договором у рамках даної Додаткової угоди у розмірі 9 000 грн (а.с.101, 119 т.1).
Також було надано Акт №1 прийому-передачі наданих послуг від 27 липня 2021 року до Договору №01/07 про надання правничої допомоги, який було підписано адвокатом Вербицьким Я.В. та ОСОБА_3, вартість послуг за договором складає 4 000 грн. Послуги, які були надані позивачу: збір доказів, формування правової позиції для підготовки позовної заяви, а також підготовка та подання позовної заяви (а.с.101, 120, т.1).
Також було надано меморіальний ордер від 11 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 сплатила 6 000 грн за юридичні послуги ФОП ОСОБА_12 (а.с.102, 121, т.1).
Також із матеріалів справи вбачається, що після подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду від 28 травня 2021 року, позивачем було подано заперечення на вказану заяву, в яких було зазначено, що позивач очікує понести судові витрати, пов`язані із розглядом вказаної заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 5 200 грн (а.с.190-194, т.1).
До вказаних заперечень представник позивача ОСОБА_11 додав Додаткову угоду №2 від 11 листопада 2021 року до Договору №01/04 про надання правничої допомоги від 01 квітня 2021 року, якою передбачено, що підготовка і подання заперечень на заяву про перегляд заочного рішення по справі №761/25143/20 - 3 000 грн, представництво інтересів замовника в одному судовому засіданні - 2 200 грн, ознайомлення із матеріалами справи №761/25143/20 один раз - 1 200 грн (а.с.195, т.1).
Також було надано Акт №2 прийому-передачі наданих послуг від 11 листопада 2021 року до Договору №01/04 про надання правничої допомоги, де зазначено, що позивачу було надано послуги на суму 5 200 грн, а саме: підготовка і подання заперечень на заяву про перегляд заочного рішення - 3 000 грн, представництво інтересів в одному судовому засіданні - 2 200 грн (а.с.196, т.1).
Представник ОСОБА_11 також надав меморіальний ордер від 11 листопада 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_3 сплатила 5 200 грн за юридичні послуги ФОП ОСОБА_11 (а.с.197, т.1).
Матеріали справи також містять заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які мотивувала тим, що судові витрати є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи (а.с.210-215а, т.1).
Також з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 09 травня 2023 року представник ОСОБА_11 зробив заяву про те, що буде подано заяву про судові витрати (а.с.68, т.2).
12 травня 2023 року засобами поштового зв`язку представник позивача ОСОБА_11 подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 22 160 грн витрат на професійну правничу допомогу, 731,50 грн витрат по сплаті судового збору, а також 5 250 грн витрат на проведення експертизи (а.с.76-92, т.2).
Разом із вказаним клопотання було надано платіжну інструкцію від 10 травня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_3 сплатила 15 200 грн ФОП ОСОБА_11 згідно акту 10/05/23 від 10 травня 2023 року до Договору №01/04 про надання правничої допомоги (а.с.80, т.2).
Відповідно до Акту №10/05/23 від 10 травня 2023 року прийому-передачі наданих послуг до Договору №01/04 про надання правничої допомоги, вартість наданих послуг позивачу становить 15 200 грн. Було надано наступні послуги: представництво інтересів в судовому засіданні - 2 000 грн (22 серпня 2022 року); ознайомлення з матеріалами справи - 1 200 грн (29 вересня 2022 року); представництво інтересів в судовому засіданні - 2 000 грн (жовтень 2022 року); підготовка та подання заперечень на відшкодування витрат на правничу допомогу - 2 000 грн (07 жовтня 2022 року); підготовка і подання відповіді на відзив - 2 000 грн (07 жовтня 2022 року); представництво інтересів в судовому засіданні - 2 000 грн (09 січня 2023 року); представництво інтересів в судовому засіданні - 2 000 грн (12 квітня 2023 року); представництво інтересів в судовому засіданні - 2 000 грн (09 травня 2023 року) (а.с.84, т.2).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). 
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, наданими документами та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача у розмірі 19 219,37 грн, не відповідає принципу співмірності, розумності та обґрунтованості. Апеляційний суд враховує складність справи, а також ціну позову, подані представником відповідача заперечення щодо заявленого розміру судових витрат, й доходить висновку, що до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що відповідатиме принципу співмірності та розумності.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року задовольнити частково.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2023 року в частині розміру судових витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір судових витрат на правничу допомогу з 19 219,37 грн на 10 000 (десять тисяч) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв