справа № 369/12825/21
провадження № 22-ц/824/11838/2023
головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         14 листопада 2023 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Яворського М.А., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ,

В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ - задоволено.
У травні 2023 року представник позивача - адвокат Горбовий В.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача за позовом витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом цивільної справи. Розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача становить 60 000 грн.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року заяву представника позивача - адвоката Горбового В.А. про ухвалення додаткового рішення суду по справі №761/33953/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ - задоволено частково.
В іншій частині заяви - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду представник  ОСОБА_1  - Горбовий Володимир Анатолійович 22 червня 2023 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідача 60 000 грн витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку що сума судових витрат - не є співмірною в розумінні ч. 4        ст. 137 ЦПК України. Вказує, що відповідач не звертався із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, також матеріали справи містять належні та допустимі докази для задоволення заяви представника позивача адвоката Горбового В.А. про ухвалення у справі додаткового рішення - про стягнення витрат на правничу допомогу понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник Горбовий В.А. просили апеляційну скаргу задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі у розмірі 60 000 грн.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Нєсвєтов В.Г. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково заяву представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Горбового В.А. про ухвалення додаткового рішення та стягуючи 30 000 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000 грн - не є співмірними в розумінні ч.4 ст. 137 ЦПК України.
Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом установлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і його поділ - задоволено.
У травні 2023 року представник позивача - адвокат Горбовий В.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача за позовом витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом цивільної справи. Розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача визначив у розмірі     60 000 грн.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначав, що під час ухвалення рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, докази про які було додано представником позивача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення судових витрат має бути відповідна про це заява сторони, зроблена або подана до судових дебатів у справі.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Є усталеною судова практика Верховного Суду, який притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.
Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14 грудня 2021 року, №905/716/20 від 8 квітня 2021 року, № 916/2087/18 від 31 березня 2021 року, №922/3812/19 від 10 грудня 2020 року зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до актуальної правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19, від 7 липня 2021 року в справі №308/11679/17 (провадження № 61-2463св20) витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, позовна заява ОСОБА_1 містить відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 60 000 грн.
Також, звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення представником позивача було надано докази понесення таких витрат, а саме: договір про надання правничої допомогивід 28 грудня 2020 року; ордер про надання правової допомоги; довіреність; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; додаткову угоду №3 від 1 грудня 2021 року; акт виконаних послуг від 18 травня 2023 року; квитанцію про оплату правової допомоги № б/ від 18 травня 2023 року.
Таким чином, представником позивача були надані документи, які підвереджують понесені витрати на правову допомогу у повній відповідності до вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а звернення до суду з заявою поро ухвалення додаткового рішення було здійснено у відповідності до ст. 270 ЦПК України.
Відповідно до договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 28 грудня 2020 року, а саме п. 3 договору, замовник зобов`язується за виконанні роботи виплатити виконавцю гонорар в розмірі, який обумовлюється додатковою угодою до даного договору. Оплата винагороди (гонорару) здійснюється одноразово до, або в момент виконання замовником обумовленої роботи та/або підписання сторонами акта виконаних робіт. 
Колегія суддів вважає, обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового рішення суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку із неспівмірністю таких витрат.
Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 в постанові від 3 жовтня 2019 року, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Подібні висновки також містяться в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20 в постанові від 17 травня 2021 року, у справі № 910/7586/19 в постанові від 25 травня 2021 року, у справі № 910/16803/19 у постанові від 19 липня 2021 року.
Акт про обсяг наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 18 травня 2023 рокумістить детальний опис робіт, обсяг та вартість яких погоджена сторонами.
Клопотань про зменшення розмір у витрат на професійну правничу допомогу суду заявлено не було.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, вказаного не врахував, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не надав належну правову оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, не урахував судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду зі вказаного процесуального питання та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви позивача.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Не врахувавши зазначені вище висновки, не застосувавши при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неспівмірність витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення не відповідають обставинам справи та наданим доказам, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про відшкодування витрат на   правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі 60 000 грн.
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з  ОСОБА_2   (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1   (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	М.А. Яворський	

	С.О. Журба