Справа № 159/3011/23 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/1108/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2023 року,    

                                          В С Т А Н О В И В :
У червня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 05.07.2007 між сторонами було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і про ознайомлення та погодження з ними та Тарифами банку, які їй надані у письмовому вигляді.
Сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 
Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, що зазначений у заяві відповідачки у розділі «Банківські послуги», який у подальшому змінювався.
Щодо права банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт відповідачка повідомлена. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах кредитного ліміту.
Позичальниця взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 22.05.2023 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 893,83 грн, з яких: 35 905,97 грн – заборгованість за кредитом; 7 987,86 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2007 у розмірі 43 893,83 грн та 2684 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). 
Відповідно до частин першої–четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Судом встановлено, що фактично 13 листопада 2007 року сторонами було підписано, тобто укладено договір шляхом написання заяви відповідачкою, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку і Правилами користування платіжною карткою складає між банком і ОСОБА_2 договір про надання банківських послуг. Також відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.20-22, 37-38).
Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у межах первинно встановленого кредитного ліміту у розмірі  250 грн на платіжну картку із базовою процентною ставкою 1,9 % в місяць із розрахунку 360 днів у році із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Встановлено право банку у будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.
Із довідки позивача вбачається, що кредитний ліміт відповідачці по даному кредитному договору неодноразово змінювався і 23.02.2021 був зменшений до 50 000 грн, а 01.03.2021 року був зменшений до 00,00 грн (а.с.19).
Посилання в апеляційній скарзі на не укладення кредитного договору 05.07.2007 – відхиляються апеляційним судом, оскільки позивачем зазначено цю дату укладення з прив`язкою до дати відкриття карткового рахунку за виданою вперше відповідачці кредитною карткою № НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною довідкою позивача (а.с.18). У подальшому кредитний договір неодноразово пролонговувався шляхом надання нових кредитних карток і є діючим на даний час.
Отримання відповідачкою кредитних коштів та активне користування ними підтверджується випискою по рахунку за період з 19.11.2007 по 01.01.2023 (а.с.45-75).
Зазначена виписка підтверджує, що вперше відповідачка використала кредитні кошти 19.11.2007, тобто після підписання заяви і фактичного укладення договору.
Як встановлено судом, позичальниця взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 22.05.2023 за нею утворилася заборгованість за кредитним договором.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідачки необхідно стягнути кошти у заявленому банком розмірі.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, без належного з`ясування обставин справи та перевірки і дослідження наданих сторонами доказів.
Звертаючись до суду з позовом, банк надав розрахунок заборгованості відповідачки та виписку по рахунку, з яких вбачається, що заборгованість за кредитом у заявленому розмірі 35 905,97 грн включає у себе у тому числі і списані банком відсотки. Крім того, заборгованість за відсотками нараховувалася за ставкою 3,4%, а не 1,9%, як було встановлено при укладенні договору.
При цьому позивачем не надано доказів про належне повідомлення відповідачки про зміну процентної ставки, як це визначено вимогами ст. 1056-1 ЦК України.
Таким чином, оскільки позивачем наведено невірний розрахунок заборгованості по кредиту та по процентах, а відповідачка свого розрахунку не надала, то належний до стягнення розмір заборгованості суд визначає самостійно, шляхом простого математичного розрахунку.
Із виписки по рахунку встановлено, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами. 01.03.2021 банк зменшив кредитний ліміт до 00,00 грн.
Останнє використання відповідачкою кредитних коштів мало місце 23.01.2021, після чого розмір заборгованості по кредиту становив 50 000 грн; 1,9% від цієї суми становить 950 грн.
У лютому 2021 року сплачено 1730 грн, з яких у першу чергу необхідно вирахувати 950 грн, що становить 1,9%, а решту 780 грн (1730 - 950) – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 49 220 грн (50000 - 780); 1,9% від цієї суми становить 935,18 грн. 
У березні 2021 року сплачено 2140,25 грн, з яких необхідно вирахувати 935,18 грн, що становить 1,9%, а решту 1205,07 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 48014,93 грн; 1,9% від цієї суми становить 912,28 грн. 
У квітні 2021 року сплачено 3604,90 грн, з яких необхідно вирахувати 912,28 грн, що становить 1,9%, а решту 2692,62 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 45322,31 грн; 1,9% від цієї суми становить 861,12 грн. 
У травні 2021 року сплачено 2379,84 грн, з яких необхідно вирахувати 861,12 грн, що становить 1,9%, а решту 1518,72 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 43803,59 грн; 1,9% від цієї суми становить 832,27 грн. 
У червні 2021 року сплачено 1050,17 грн, з яких необхідно вирахувати 832,27 грн, що становить 1,9%, а решту 217,90 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 43585,69 грн; 1,9% від цієї суми становить 828,13 грн. 
У липні 2021 року сплачено 2291,87 грн, з яких необхідно вирахувати 828,13 грн, що становить 1,9%, а решту 1463,74 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 42121,95 грн; 1,9% від цієї суми становить 800,32 грн. 
У серпні 2021 року сплачено 2874,81 грн, з яких необхідно вирахувати 800,32 грн, що становить 1,9%, а решту 2074,49 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 40047,46 грн; 1,9% від цієї суми становить 760,90 грн. 
У вересні 2021 року сплачено 841,57 грн, з яких необхідно вирахувати 760,90 грн, що становить 1,9%, а решту 80,67 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 39966,79 грн; 1,9% від цієї суми становить 759,37 грн. 
У жовтні 2021 року сплачено 2089,50 грн, з яких необхідно вирахувати 759,37 грн, що становить 1,9%, а решту 1330,13 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 38636,66 грн; 1,9% від цієї суми становить 734,10 грн. 
У листопаді 2021 року оплата не здійснювалася.
У грудні 2021 року сплачено 12010 грн, з яких необхідно вирахувати за 2 місяці відсотки у розмірі 1468,20 грн (734,10 х 2), що становить 1,9% за кожен місяць, а решту 10541,80 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 28094,86 грн; 1,9% від цієї суми становить 533,80 грн. 
У січні 2022 року оплата не здійснювалася.
У лютому 2022 року сплачено 5798 грн, з яких необхідно вирахувати за 2 місяці відсотки у розмірі 1067,60 грн (533,80 х 2), що становить 1,9% за кожен місяць, а решту 4730,40 грн – на погашення кредиту, після чого заборгованість по кредиту становить 23364,46 грн; 1,9% від цієї суми становить 443,92 грн. 
У подальшому погашення не відбувалися, крім у червні 2022 року у сумі 12,22 грн.
З березня 2022 року по травень 2023 року за 15 місяців заборгованість по процентах становить 6658,80 (443,92 х 15), з яких необхідно вирахувати сплачені у червні 2022 року 12,22 грн, після чого розмір заборгованості по процентах становить 6646,58 грн.
Ураховуючи наведене, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 23364,46 грн, а заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 6646,58 грн, як узгоджено сторонами за умовами укладеного у 2007 році кредитного договору та підтверджено відповідними доказами, де чітко визначено, що проценти нараховуються лише за користування кредитом; уся решта нарахувань – у вигляді різних комісій.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому банком розмірі заборгованості зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.
З урахуванням належного до стягнення із відповідачки загального розміру заборгованості за кредитним договором – 30011,04 грн (68,37 % від заявлених вимог), з яких 23364,46 грн – заборгованість за кредитом, 6646,58 грн – заборгованість по процентах за користування кредитом, судовий збір необхідно стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України), що становить 1835,05 грн.
Відповідно у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, із позивача на користь відповідачки необхідно стягнути сплачений нею за подання апеляційної скарги з урахуванням вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 1018,74 грн, що становить 31,63 % від задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Ураховуючи наведену процесуальну норму, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути різницю у судових витратах, яка становить 816,31 грн (1835,05 - 1835,05), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд      
                                              П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2023 року змінити.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 011 (тридцять тисяч одинадцять) грн 04 коп та 816 (вісімсот шістнадцять) грн 31 коп судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.     

Головуючий – суддя     

Судді